Справа №583/1152/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2120/26 	
Категорія - 68 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Цуркана Віктора Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2026 року в складі судді Сидоренка Р.В., постановлену в м. Охтирка, Сумської області (повний текст ухвали виготовлено 15 квітня 2026 року)
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,
в с т а н о в и в :
16.03.2026 адвоката Цуркан В.І. в інтересах третьої особи ОСОБА_1 подав позовну заяву, в якій просив залучити ОСОБА_1 як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у справі №583/1152/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особи: ОСОБА_1 , Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою та в будь-якому іншому шлюбі, визнання батьківства спільних дочок за рішенням суду. Також просив визнати ОСОБА_5 батьком ОСОБА_1 і внести відповідні зміни до актового запису про її народження.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2026 відмовлено в прийнятті до спільного розгляду позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Позовну заяву повернуто.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Цуркан В.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, а матеріали позовної заяви з додатками повернути до Охтирського міськрайонного суду Сумської області для вирішення процесуального питання в межах судової справи №583/1152/26 про залучення ОСОБА_1 як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору в справі №583/1152/26.
При цьому зауважує, що ухвала є незаконною, неправосудною та несправедливою у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним та поверхневим дослідженням доказів з цього приводу та відсутності правильної оцінки наданих суду доказів, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими, необґрунтованості та невідповідності висновків, що викладені в рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування даного судового рішення як такого, що перешкоджає подальшому провадженню в справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказує, що позивачка ОСОБА_1 реалізувала своє право на визнання батьківства, що в даному випадку та на сучасний стан можливо здійснити виключно в судовому порядку. Оскільки позов ОСОБА_1 стосується одного і того ж питання, яке ініційовано ОСОБА_2 щодо спільного проживання та визнання батьківства за рішенням суду, є доцільним заявлені позови розглянути разом.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 має певний процесуальний інтерес у вирішенні позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання рідної матері ОСОБА_2 однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_5 , який доводиться рідним батьком ОСОБА_1 , пов`язаних спільним побутом, взаємними правами та обов`язками як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу (перебування в шлюбі) між собою та (або) в будь-якому іншому шлюбі, починаючи з 2007 року, у тому числі як члени сім`ї. Тому за позовом рідної мами ОСОБА_2 старша дочка ОСОБА_1 була залучена третьою особою, яка має самостійні вимоги щодо предмета позову. Суд першої інстанції за наслідками розгляду судової справи має дати певну юридичну оцінку сукупності зібраних доказів та досліджених обставин, а не перешкоджати ОСОБА_1 у доступі до правосуддя.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції в основу ухвали про відмову в прийнятті до спільного розгляду позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та вступу в справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, поклав положення ст. 34 ЦПК у редакції ЦПК України від 18.03.2004 №1618-IV, чинність якого припинена 15.12.2017 на підставі Закону від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Вказана позовна заява була розподілена головуючому судді Сидоренку Р.В. для вирішення питання про об`єднання з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою та в будь-якому іншому шлюбі, визнання батьківства спільних дочок за рішенням суду.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов неправильного та упередженого висновку про те, що третя особа при пред`явленні позову не зазначила і не пред`явила позовні вимоги щодо тих осіб, які є сторонами в справі. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно зазначає застосування ч. 1 ст. 34 ЦПК – застаріла редакції ЦПК. Позивачка ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог до інших осіб, які не визначені первісним позовом ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що суд першої інстанції розписуючи обставини, як підставу для відмови, не конкретизує які саме помилки або недоліки виявлені за зверненням ОСОБА_1 з позовом до суду.
Крім того, оскаржувана ухвала суду містить посилання на те, що позовна заява третьої особи повинна відповідати загальним вимогам, що містяться в ст. 119 ЦПК України, але має вона й свої особливості. У позовній заяві третьої особи слід зазначити, що вона подається третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в іншій судовій справі (там, де в звичайній позовній заяві пишеться «позивач», буде написано «третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору»), і зазначити сторін цієї справи. Знову ж таки, зазначення ст. 119 ЦПК України є застосуванням норм права застарілої редакції ЦПК України.
Вказує, що наведені питання регламентуються ст. 175 ЦПК України та позивачкою ОСОБА_1 дотримані, недоліків не допущено.
Звертає увагу, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції застосував поняття «співпозивачі», якого в чинному ЦПК України не існує. Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання батьківства слід повернути та роз`яснити про можливість звернення до суду в загальному порядку, у т. ч. ініціювати питання про об`єднання позовів. Суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 права на судовий захист, який повинен бути належним, гарантованим, допустимим і доступним, створивши необ`єктивні та несправедливі умови перешкоджання до правосуддя.
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 – 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.03.2026 ОСОБА_2 звернулася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання батьківства (том 1 а. с. 1 - 97).
Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2026 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 11:00 15.04.2026 з повідомленням сторін (том 1 а. с. 111).
15.03.2026 адвокат Цуркан В.І. в інтересах третьої особи ОСОБА_1 подав позовну заяву в справі №583/1152/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання батьківства. У позові просив прийняття позов ОСОБА_1 до розгляду спільно з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; визнати ОСОБА_5 батьком ОСОБА_1 , внести відповідні зміни до актового запису про народження (том 1 а. с. 115 – 137).
29.03.2026 ОСОБА_2 подала заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог про визнання батьківства (том 1 а. с. 179 – 180).
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2026 позовну заяву ОСОБА_2 у частині вимог про визнання батьківства залишено без розгляду (том 1 а. с. 183).
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2026 відмовлено в прийнятті до спільного розгляду позовної заяви третьої особи ОСОБА_1 та повернуто її заявниці (том 1 а. с. 182).
Постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті до спільного розгляду позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та повернення позовної зави, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 могла реалізувати своє право на звернення до суду з ідентичним позовом шляхом звернення зі спільним позовом. Задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, повинно робити неможливим задоволення вимог позивача щодо цього ж предмету спору.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалам справи.
Відповідно до ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.
Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.
Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.
Необхідною умовою набуття статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).
Тобто, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не є абсолютним, подаючи позовну заяву заявник повинен дотримуватися вимог ЦПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також порядку її подання.
Такий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 753/8006/20.
Згідно зі ст. 195 ЦПК України положення статтей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
Частинами 1, 2, 3 ст. 193 ЦПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (ч. 3 ст. 194 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №522/9011/19 зазначено, що «прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково».
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову в первісному позові повністю або частково. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №459/1490/21.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №910/2987/18 та Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №237/3566/17 вказано, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.
У постанові від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.
Отже, позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відповідно до положень статті 52 ЦПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
У свою чергу, самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває в правовідносинах з відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто третя особа із самостійними вимогами заперечує/частково заперечує вимогу(ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь.
У постанові Верховного Суду від 09.03.2026 у справі №523/20619/24 зроблено висновок, що зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок, як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти. Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем.
При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність з первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Враховуючи викладене, для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмета спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, звернулася до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_5 її батьком і внести відповідні зміни до актового запису про її народження.
Отже позови ОСОБА_2 і ОСОБА_1 об`єднує те, що вони пов`язані з однією фізичною особою – ОСОБА_5 , але основний позов стосується встановлення факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_5 , а інший – визнання ОСОБА_5 батьком третьої особи.
Позови не є взаємопов`язаними, вони мають різну доказову базу, регулюються різними нормами права, що унеможливлює їх спільний розгляд і такий розгляд є недоцільним та може призвести до невиправданого затягування та ускладнення розгляду справи. Крім того, третя особа із самостійними вимогами не заперечує вимоги позивачки і не переслідує мету вирішити спір не на користь останньої, а на свою користь.
Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність доцільності в прийнятті до провадження позову ОСОБА_1 відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.
Колегія суддів зазначає, що повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не позбавляє її права на звернення до суду із самостійними позовними вимогами в загальному порядку.
За таких обставин повернення позовної заяви особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не є обмеженням доступу до правосуддя та не свідчить про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив передбачений ЦПК України строк, наданий для вирішення питання щодо відкриття провадження в справі, не є підставою для прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісною позовною заявою.
Повернення позовної заяви не зобов`язує суд передавати позов до канцелярії суду для здійснення авторозподілу між суддями, а тому доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є безпідставними та не свідчать про наявність підстав, за яких апеляційний суд у порядку ст. 262 ЦПК України має право постановити окрему ухвалу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в справі за позовом ОСОБА_1 необхідно буде призначати судову генетичну експертизу, не спростовують висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви третьої особи, а навпаки підтверджують те, що спільний розгляд позовних заяв ОСОБА_2 і ОСОБА_1 призведе до невиправданого затягування та ускладнення розгляду справи.
Колегія суддів також відхиляє посилання заявника на неврахування судом першої інстанції висновків щодо застування норм права в подібних правовідносинах, викладених у постанові від 31.08.2023 у справі №990/114/23. У зазначеній справі мова йшла про те, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження в справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
А тому враховуючи, що в наведеній адвокатом для порівняння справі №990/114/23 встановлені інші фактичні обставини, які є відмінними від фактичних обставин у справі, яка переглядається, колегія суддів відхиляє цей аргумент апеляційної скарги, а посилання на вказану постанову Верховного Суду є нерелевантним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції застосував положення ЦПК України в редакції Закону №1618-ІV від 18.03.2004, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки повертаючи позовну заяву третьої особи суд послався на чинні норми ЦПК України, зокрема ст. 52 «Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору», ст. 185 «Залишення позовної заяви без руху, повернення заяви», ст. 195 «Позов третьої особи із самостійними вимогами». Посилання в мотивувальній частині ухвали на ст. 34, 119 ЦПК України не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки суд першої інстанції в цілому дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви третьої особи.
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №522/18010/18).
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що оскільки вказане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті, то відсутні підстави для скасування такого судового рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, яка є законною і обґрунтованою, ухваленою з додержанням норм процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Цуркана Віктора Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: Я.Л. Петен 

О.М. Черних