Справа №461/4493/26
Провадження №1-кп/461/532/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2026  м.Львів 
Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого - судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному 06.06.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026142360000399, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Булахівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , внутрішньо переміщеної особи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 29.05.2024 вироком Личаківського районного суду м. Львова за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, покарання не відбуте, 

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :

15.06.2026 до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками та клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Органом досудового розслідування встановлено та пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 в тому, що він 05.06.2026 о 12.00 год., перебуваючи в господарському дворі ТЦ «Роксолана», що за адресою: м. Львів, площа Соборна, 14-15, умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, дістав з кишені штанів перцевий балончик, та розпилив в обличчя потерпілого ОСОБА_4 , в результаті чого спричинив ушкодження очей і шкіри обличчя, в ділянці правого ока, які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження. 
Таким чином, ОСОБА_3 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені дізнанням обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акта долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згідний із встановленими під час дізнання обставинами.
Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених під час дізнання обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені під час дізнання обставини.
Крім того, у цій заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті дізнання обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.
Окрім того, до обвинувального акту надано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , в якій він зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, заяву потерпілого ОСОБА_4 , в якій він зазначає, що згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого та потерпілого, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 , захист якого здійснює адвокат ОСОБА_5 , в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
При вирішенні питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, тобто діяння, що не становить значної суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який з середньою освітою, не працює, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, раніше судимий, покарання за попереднім вироком у виді штрафу не відбуте, штраф не сплачено.
За сукупності наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
З огляду на те, що обвинувачений не працює, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у останнього джерела заробітку, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення йому покарання у вигляді штрафу або виправних робіт за даним вироком. 
Окрім цього, судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2024 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до відповіді Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області від 12.06.2026, засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2024 ОСОБА_3 штраф не сплатив, покарання не відбув. Таким чином, відомостей про те, що на час постановлення даного вироку попередній вирок обвинуваченим виконано в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, положення ч.3 ст.72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів й за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст.72 КК України передбачає неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного виконання цих покарань. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 03.04.2019 у справі №756/2336/17-к, від 02.11.2023 у справі № 521/5428/22, від 24.03.2025 у справі №610/1019/24. 
Беручи до уваги те, що кримінальний проступок, за яким ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності (за даним вироком) був вчинений ним після постановлення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2024, але до повного відбуття покарання, остаточне покарання йому слід призначити на підставі ст.71 КК України, за правилами, передбаченими ст.72 КК України.
Зважаючи на викладене, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити на підставі статті 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднавши до призначеного покарання у виді громадських робіт за цим вироком, невідбуте покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2024 у виді штрафу, яке на підставі ч.3 ст.72 КК України підлягає самостійному виконанню.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.
Арешт на майно не накладався.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд, 

у х в а л и в :

ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2024, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.357 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, та за сукупністю вироків призначити  ОСОБА_3  остаточне покарання у виді:
- громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин;
- штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень.
На підставі ч. 3 ст.72 КК України покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.05.2024 у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень виконувати самостійно.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Речові докази:
- DVD-R диск, із відеозаписом з місця події, згідно постанови про визнання предмета речовим доказом від 08.06.2026, який прилучено до матеріалів кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя       ОСОБА_6