Справа № 420/4834/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 44069166) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,
В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року зі сплати єдиного соціального внеску на суму 37788,74 грн.
Адміністративний позов поданий за допомогою системи “Електронний суд”.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 02.06.2004 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, проте, починаючи з 2010 року діяльність не здійснювалась, доходи від такої діяльності не отримував. 13 лютого 2026 року позивачем у відділенні Укрпошти було отримано лист з Вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року про сплату єдиного внеску у розмірі 37788,74 гривень. З відповіді на адвокатський запит від 19.02.2026 року вих. № 3920/6/15-32-13-07-06 позивачу стало відомо, що йому нараховано борг по сплаті єдиного соціального внеску за період 2017-2020 роки включно.
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Доводи позову мотивовані тим, що за даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 єдиний внесок за позивача був сплачений роботодавцями, а саме: за період 7 днів вересня 2019 року та жовтень, листопад, грудень 2019 року – роботодавцем ФОП ОСОБА_2 . У січні-грудні 2020 року Позивач був працевлаштований техніком систем відеоспостереження служби безпеки підприємства ТОВ «БЕЛСТА», що підтверджується записом у трудовій книжці та записами довідки ОК-5, та єдиний внесок за позивача сплачувався роботодавцем. Позивач вказує, що якщо особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, тому додаткове нарахування єдиного внеску фізичній особі-підприємцю за період її перебування у статусі найманого працівника спричиняє подвійну його сплату. Також у позові вказано, що позивач не отримував акту перевірки, на підставі якого складено вимогу про сплату боргу.
Як зазначено у позові, у зв`язку з розглядом справи позивачем понесені судові витрати, які складають 3456,20 гривень, що складаються із сплати судового збору 1331,20 та витрат на професійну правничу допомогу 2125,00 гривень.
Ухвалою суду від 25.02.2026 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, згідно ч. 5 ст. 262 КАС України. 
Також цією ухвалою суд витребував від Головного управління ДПС в Одеській області інформацію у вигляді належним чином засвідчених письмових доказів, що стали підставою прийняття оскаржуваного рішення № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року.
12.03.2026 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву з додатками.
Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне. 
Відповідач зазначає, що єдиний внесок відповідно до вимог частини дванадцятої статті 9 Закону №2464 підлягає обов`язковій сплаті за період здійснення підприємницької діяльності незалежно від фінансового стану платника. Законом №2464 визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини першої статті 1 Закону №2464). В Україні законодавчо визначено, що мінімальна заробітна плата з 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн., з 01 січня 2018 року - 3723,00 грн., з 01 січня 2019 року - 4173,00 грн. та з 01 січня 2020 року 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року 5000,00 грн. Враховуючи розмір єдиного внеску (22 відсотки) мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2017 році становила 704,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки), у 2018 році становила 819,06 грн. (3723,00 х 22 відсотки), у 2019 році становить 918,06 грн. (4713,00 х 22 відсотки) та у 2020 році становить 1039,06 грн. (4723,00 х 22 відсотки)а з вересня 2020 року у сумі 1100,00 грн. (5000 х22 відсотки). Згідно даних ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по платежу КБК 71040000 «для фізичних осіб – підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» станом на 01.02.2026 рахується заборгованість по сплаті єдиного внеску у загальній сумі 37 788,74 грн, що слугувало підставою формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року. Відповідач пояснював, що нарахування єдиного внеску в ІКП по КБК 71040000 на загальну суму 37 788,74 грн. проведено в автоматичному режимі відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8, абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відтак, оскаржену вимогу відповідач вважає обґрунтованою та правомірною.
16.03.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, де зазначено, що сплата єдиного внеску незалежно від фактичного отримання доходу є обов`язковою лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець. Сторона позивача наполягає на тому, що за позивача сплачувався єдиний соціальний внесок роботодавцем за період 3 квартал 2019 року та повний 2020 рік, тому подвійне нарахування ЄСВ є неправомірним.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.
З огляду на заявлені позивачем вимоги, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 02.06.2004 року, запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений 06.12.2007, номер запису: 2 552 017 0000 005559, та узятий на облік, як платник єдиного внеску з 02.06.2004, номер взяття на облік: 1501038743/15013. Основний вид діяльності за КВЕД: 51.19.0 Посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту. 
01.12.2025 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53, якою повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 30.11.2025 року заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску становить 37 788,74 грн. Сума боргу складається з недоїмки. 
Вимогу сформовано відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС. 
Вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року позивач отримав засобами поштового зв`язку 13.02.2026 року, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до службової інформації Головного управління ДПС в Одеській області, згідно даних ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по платежу КБК 71040000 «для фізичних осіб – підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» станом на 01.02.2026 рахується заборгованість по сплаті єдиного внеску у загальній сумі 37 788,74 грн., у тому числі: 
8448 грн - заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2017; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.01.2018 по 31.03.2018; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.04.2018 по 30.06.2018; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.07.2018 по 30.09.2018; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.10.2018 по 31.12.2018; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.01.2019 по 31.03.2019; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.04.2019 по 30.06.2019; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.07.2019 по 30.09.2019; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.10.2019 по 31.12.2019; 
2 078,12 грн - заборгованість за період з 01.01.2020 по 29.02.2020; 
1 039,06 грн - заборгованість за період з 01.06.2020 по 30.06.2020;
3 178,12 грн - заборгованість за період з 01.07.2020 по 30.09.2020; 
2 200 грн - заборгованість за період з 01.10.2020 по 31.12.2020. 
Нарахування єдиного внеску в ІКП по КБК 71040000 на загальну суму 37 788,74 грн проведено в автоматичному режимі відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8, абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що діяла до 01.01.2021). Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період 2017-2020 до податкового органу за місцем реєстрації платником ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не надано.
Листом Головного управління ДПС в Одеській області від 19.02.2026 року представнику позивача також повідомлено про підстави виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску. 
Сторона позивача наполягає на тому, що за період з 3 кварталу 2019 року та повний 2020 рік за позивача сплачувався єдиний соціальний внесок роботодавцем, тому подвійне нарахування ЄСВ є неправомірним.
На підтвердження цих обставин разом із позовом до суду надано копії Трудової книжки серії НОМЕР_2 , Довідки з Реєстру застрахованих осіб (Форма ОК-5), Довідки ТОВ «Белста» від 16.02.2026 року вих. № 28.
Згідно Довідки ТОВ «Белста» від 16.02.2026 року вих. № 28, ОСОБА_3 працює в ТОВ «Белста» з 20.01.2020р на посаді завідувач складу прекурсорів (Наказ про прийняття на роботу №14к від 20.01.2020р.) та по теперішній час.
Судом досліджено зазначені письмові докази, зокрема довідку форма ОК-5, та встановлено наступне:
у 2017 році відомості про сплату страхових внесків відсутні;
у 2018 році відомості про сплату страхових внесків відсутні;
у 2019 році страхові внески за позивача сплачені за період вересень-грудень 2019 року роботодавцем-страхувальником – ОСОБА_2 ; 
у 2020 році страхові внески за позивача сплачені за січень-грудень роботодавцями -страхувальникамим - ОСОБА_2 та ТОВ «Белста», код ЄДРПОУ 33578900. 
Вважаючи протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року, позивач звернувся до суду за даним позовом.
Вирішуючи спірні відносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах , встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Стаття 1 Закону надає визначення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема:
єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є:
1) роботодавці;
4) фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно п. 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Стаття 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає права податкових органів, зокрема, згідно пунктів 6-7 ч. 1 цієї статті, податкові органи мають право: 
застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом;
стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
Стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає заходи впливу та стягнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. 
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. 
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790) затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – Інструкція №449 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 1-2 розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно пункту 4 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: 
платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;
вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
Сформована в ІКС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.
Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІКС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Платникам єдиного внеску, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті та подали заяву про бажання отримувати документ через електронний кабінет, вимоги про сплату боргу (недоїмки) можуть надсилатися в електронній формі засобами електронного зв`язку з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Вимога про сплату боргу (недоїмки), що надсилається в електронній формі у день її формування в ІКС, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки, після чого надсилається в електронний кабінет засобами ІКС з одночасним надісланням платнику єдиного внеску на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання до електронного кабінету.
Інформація про дату і час надсилання та доставки вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі в електронний кабінет з ідентифікацією відправника та отримувача зберігається безстроково і може бути отримана у електронному вигляді, в тому числі у вигляді квитанції про доставку у текстовому форматі.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі вважається належним чином надісланою, якщо її надіслано в електронний кабінет засобами ІКС з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги», за умови, якщо отримано квитанцію про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет.
У разі неотримання податковим органом квитанції про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня її надіслання така вимога у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається платнику єдиного внеску у порядку, визначеному абзацом одинадцятим цього пункту для надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі.
При цьому строк доставки вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі в електронний кабінет не зараховується до строку надіслання такої вимоги.
На вимогу платника, який отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі, податковий орган надає таку вимогу у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) від платника єдиного внеску.
Дата надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) проставляється:
службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги у паперовій формі під підпис. Проставляється на обох примірниках вимоги;
працівником структурного підрозділу, до функцій якого належить стягнення недоїмки, після отримання від працівника структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або посадової (службової) особи, якій надані повноваження на виконання такої функції, повідомлення про вручення поштового відправлення (повернення поштового відправлення із зазначенням причин невручення) - у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до другого примірника вимоги про сплату боргу (недоїмки);
ІКС - у разі надсилання вимоги в електронній формі до електронного кабінету. Проставляється в електронному документі.
Датою вручення платнику єдиного внеску вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки вимоги платнику єдиного внеску. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику другий примірник такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та:
якщо вимога податкового органу скасовується чи змінюється судом, підшивається і примірник (копія) рішення суду до справи платника поряд з другим примірником вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд;
у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених статтею 25 або іншими положеннями Закону, підшивається і копія рішення про списання.
Згідно пункту 5 розділу VI Інструкції №449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
Предметом спору у зазначеній справі є правомірність формування відповідачем Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року на суму недоїмки 37788,74 грн.
Позивач заперечує наявність у нього заборгованості з єдиного соціального внеску, посилаючись на те, що у період з 3 кварталу 2019 року та повний 2020 рік він був найманим працівником та внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець, тому подвійне нарахування ЄСВ є неправомірним.
Як встановлено судом, з 02.06.2004 року позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
Отже, на позивача розповсюджуються права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема - своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
01 січня 2017 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пунктів 2-3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон № 2464-VІ) визначається база нарахування єдиного внеску.
Так, відповідно до пунктів 2-3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується: 
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за себе якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. 
01.10.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інтегроване запобігання та контроль промислового забруднення" та з метою удосконалення окремих положень податкового законодавства» від 16.07.2025 № 4536-IX, яким частину шосту статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" викладено в такій редакції: 
"6. Особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем, зокрема резидентом Дія Сіті, сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем, зокрема резидентом Дія Сіті, сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску".
Отже, з 01.10.2025 року ч. 6 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем, сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.
До 01.10.2025 року відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не було врегульовано.
Водночас, вказане питання було врегульовано правовими висновками Верховного Суду.
У постанові від 04.12.2019 Верховний Суд у за результатами розгляду касаційної скарги у адміністративній справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до змісту якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.03.2023 року у справі № 540/232/20.
В ухвалі від 29 травня 2023 року по справі № 240/35302/21 Верховний Суд зазначив, що відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, не відбулось.
З матеріалів справи судом встановлено, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно довідки форма ОК-5, наявна така інформація щодо сплати страхових внесків за позивача за період 2017-2020 рр. (період за який нараховано спірну недоїмку), а саме: 
у 2017 році відомості про сплату страхових внесків відсутні;
у 2018 році відомості про сплату страхових внесків відсутні;
у 2019 році страхові внески за позивача сплачені за період вересень-грудень 2019 року роботодавцем-страхувальником – ОСОБА_2 ; 
у 2020 році страхові внески за позивача сплачені за січень-грудень роботодавцями-страхувальниками - ОСОБА_2 та ТОВ «Белста», код ЄДРПОУ 33578900. 
На підтвердження факту працевлаштування разом із позовом до суду надано копії Трудової книжки серії НОМЕР_2 , Довідки з Реєстру застрахованих осіб (Форма ОК-5), Довідки ТОВ «Белста» від 16.02.2026 року вих. № 28.
Згідно Довідки ТОВ «Белста» від 16.02.2026 року вих. № 28, ОСОБА_3 працює в ТОВ «Белста» з 20.01.2020р на посаді завідувач складу прекурсорів (Наказ про прийняття на роботу №14к від 20.01.2020р.) та по теперішній час.
Отже, позивач у період з вересня 2019 року по грудень 2020 року дійсно був найманим працівником та єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець, тому обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у нього відсутній.
Водночас, у період з 01.01.2017 по 31.08.2019 рр. позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та не має підстав для звільнення від сплати за себе єдиного внеску незалежно від отримання доходу (прибутку), відтак нарахування контролюючим органом суми єдиного внеску за вказаний період є правомірним.
Відповідно до службової інформації Головного управління ДПС в Одеській області, згідно даних ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по сплаті єдиного внеску у загальній сумі 37 788,74 грн. складається з:
8448 грн - заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2017; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.01.2018 по 31.03.2018; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.04.2018 по 30.06.2018; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.07.2018 по 30.09.2018; 
2 457,18 грн - заборгованість за період з 01.10.2018 по 31.12.2018; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.01.2019 по 31.03.2019; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.04.2019 по 30.06.2019; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.07.2019 по 30.09.2019; 
2 757,18 грн - заборгованість за період з 01.10.2019 по 31.12.2019; 
2 078,12 грн - заборгованість за період з 01.01.2020 по 29.02.2020; 
1 039,06 грн - заборгованість за період з 01.06.2020 по 30.06.2020;
3 178,12 грн - заборгованість за період з 01.07.2020 по 30.09.2020; 
2 200 грн - заборгованість за період з 01.10.2020 по 31.12.2020. 
З наведених даних слідує, що сума заборгованості по сплаті єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 31.08.2019 рр. складає 25 629,20 грн. У цій частині спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.
В іншій частині, тобто на суму 12 171,48 грн., нараховану за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року є протиправною та підлягає скасуванню.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вимогами ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки адміністративний позов частково задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.
У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області судовий збір в розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2125 грн (дві тисячі сто двадцять п`ять гривень 00 копійок).
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання цього позову сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн. за ставкою для позову майнового характеру у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки позов поданий в електронній формі, то, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. З урахуванням коефіцієнту 0,8, ставка судового збору становить 1064,96 грн., який стягується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Сума переплати підлягає повернення у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до чч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:
копію Договору про надання правничої допомоги від 16.02.2026 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Довгаль Олександром Олександровичем (діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 003260 від 18.04.2018 року). Пунктом 5 Договору передбачено, що сторони погодили, що вартість наданої правової допомоги (гонорару) за цим Договором складається з суми вартості послуг, вартість яких вказується в рахунку-фактурі та акті прийому-передачі виконаних робіт. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт.
копію Рахунка-фактури №1 від 18.02.2026 року на суму 2125,00 грн. з описом наданих послуг;
копію Акта приймання-передачі правничої допомоги від 16.03.2026 року на суму 2125,00 грн., яким сторони Договору погодили факт належного отримання правничої допомоги відповідно до положень Договору № 2 від « 16» лютого 2026 року, а також відсутність претензій. 
Згідно ордеру на надання правничої допомоги Серії ВН №1663374 від 19.02.2026 року, правничу допомогу позивачу надавав адвокат Довгаль Олександр Олександрович.
Отже, матеріалами справи підтверджується надання правничої допомоги позивачу у справі №420/4834/26.
Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суд враховує, що даний спір не є занадто складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.
Відтак, суд вважає, що клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2125,00 грн. слід задовольнити. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 44069166) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14245-53 від 01.12.2025 року в частині нарахування недоїмки на суму 12 171,48 грн. 
В інші частині позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.). 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2125,00 грн. (дві тисячі сто двадцять п`ять гривень). 
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.
Суддя А.А. Радчук