ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 червня 2026 року 	Справа № 160/8379/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
06 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене Витягом з протоколу 7/01/26/ДВ від 19.02.2026 року, щодо відмови ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 у видачі посвідчень;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) оформити та видати ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, відповідно до Постанови КМУ 379.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_3 (чоловік позивачки) загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проходження військової служби. Згідно з Витягом з протоколу Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ 2025-0405-0945 від 05.04.2025 року, смерть солдата ОСОБА_3 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Листом від 13.03.2026 року 12/689 відповідач надав позивачці витяг з протоколу засідання Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 7/01/26/ДВ від 19.02.2026 року, яким відмовлено у видачі посвідчень. Відмова вмотивована виключно описом обставин ДТП, що є прямим ігноруванням висновків ЦВЛК та норм чинного законодавства. Вказує, що для отримання статусу та посвідчення юридичне значення має лише факт смерті особи під час проходження військової служби. Відповідач немає повноважень переглядати висновки ЦВЛК від 05.04.2025 року, якими встановлено причинний зв`язок смерті з виконанням обов`язків служби. Будь-які посилання на ДТП без наявності обвинувального вироку суду щодо загиблого є порушенням презумпції невинуватості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 08.04.2026 року отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа; правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 - чоловік ОСОБА_1 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.03.2023 року серія НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.01.2017 року серія НОМЕР_3 .
Згідно з витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 05.04.2025 року №2025-0405-0945, травма, яка призвела до смерті та причина смерті солдата ОСОБА_3 , так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 року у справі № 160/21409/25 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2025 року про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" №379 від 28.05.1993, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 7/01/26/ДВ від 19.02.2026 року, відмовлено у видачі посвідчень члена сім`ї/дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби дружини солдата ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та синові ОСОБА_2 .
Відмова вмотивована тим, що ОСОБА_3 травмований в умовах дорожньо-транспортної події в зоні військових дій.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів (стаття 1-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Пунктом 2 статі 3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів/які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів) проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи с наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом (частина шоста статті 18 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Частиною тринадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 (далі – Порядок № 379).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 379 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
З аналізу вищевикладених норм законодавства встановлено, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.
При цьому Порядок № 379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання, так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.
Таким чином, визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 року №1366 до Постанови №379 внесено зміни, зокрема назву Постанови викладено у редакції «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», а також затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, та форми посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, згідно з додатками 1-3.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 379 посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом №2011-XII.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 379 (в редакції станом на час звернення позивача) підставою для видачі посвідчення є:
витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу;
свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім;
документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;
постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти).
Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби (пункт 4 Порядку № 379).
За змістом пунктів 5-6 Порядку № 379 для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі) до:
територіального центру комплектування та соціальної підтримки - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби;
уповноваженого структурного підрозділу (органу), на який покладаються функції з видачі посвідчень (далі - уповноважений орган) - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця СБУ, Управління державної охорони, розвідувальних органів, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Національної гвардії, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
У заяві зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка звертається для отримання посвідчення, спосіб комунікації (поштова адреса та/або адреса електронної пошти, номер телефону), сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, військове звання такого військовослужбовця, його прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), військове формування, у списках особового складу якого він/вона перебував/перебувала на дату смерті/зникнення безвісти.
Разом із заявою подаються:
копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус (за наявності технічної можливості доступу до відомостей про зазначені документи стосовно заявника копії таких документів заявником не подаються);
документи, що підтверджують сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження або шлюб);
фотокартка члена сім`ї (крім дітей, які не досягли повноліття) розміром 2,5 х 3,5, де зображення обличчя має складати 65-70 відсотків фото;
висновок медико-соціальної експертної комісії або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо повнолітньої дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, про визнання її особою з інвалідністю з дитинства;
рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, селищної, сільської, районної в місті (у разі утворення) ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування, влаштування у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, чи влаштування їх у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу).
Відповідно до пункту 9 Порядку №379 посвідчення видається протягом 30 календарних днів з дня надходження відповідної заяви з усіма необхідними документами.
За приписами пункту 11 Порядку № 379 Посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
У разі коли заява та додані до неї документи подані не в повному обсязі, посвідчення не видається, про що заявникові повідомляється письмово із зазначенням підстав. У такому випадку заява та документи повертаються заявникові.
Судом встановлено, що відмовляючи у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідач вказує на те, що смерть солдата ОСОБА_3 настала через травму в умовах дорожньо-транспортної події в зоні військових дій.
Також судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 року у справі № 160/21409/25 було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2025 року про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" №379 від 28.05.1993, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
При цьому, згідно з вказаним судовим рішенням, попередня відмова у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця була вмотивована тим, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення, то відповідно, дія Закону на заявника не поширюється і видати посвідчення, зазначене вище, немає законних підстав.
Проте матеріалами справи підтверджено, що травма, яка призвела до смерті та причина смерті солдата ОСОБА_3 , так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджено витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 05.04.2025 року №2025-0405-0945.
З аналізу викладених вище норм слідує, що, в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.
При цьому, Порядок не має розширеного тлумачення підстав, як для видання так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.
Таким чином, визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.
Отже, обставини смерті солдата ОСОБА_3 - під час проходження військової служби, оскільки пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, є підтвердженими.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 та синові - ОСОБА_2 статусу члена сім`ї військовослужбовця загиблого (померлого) чи зниклого безвісти під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення є протиправною, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийнято воно з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п.9).
Зважаючи на повторне звернення позивача до суду з метою захисту порушених прав, з урахуванням скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене витягом з протоколу 7/01/26/ДВ від 19.02.2026 року, щодо відмови ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 у видачі посвідчень члена сім`ї військовослужбовця загиблого (померлого) чи зниклого безвісти під час проходження військової служби, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити та видати ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене витягом з протоколу 7/01/26/ДВ від 19.02.2026 року, щодо відмови ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 у видачі посвідчень члена сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 оформити та видати ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 16 червня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков