Справа №579/469/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.	
Номер провадження 33/816/1176/26 	Суддя-доповідач Клімашевська І. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Клімашевська І.В.,
за участі секретаря – Кислої Ю.М., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Вернигори В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 02 квітня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 02 квітня 2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, за те, що він 18 лютого 2026 року о 05:00 год в м.Кролевець по вул. 8 Березня, керуючи транспортним засобом Лада, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини. В результаті чого зазначений транспортний засіб отримав механічні пошкодження, та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, вжив алкоголь. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.3.б, п.12.1., п.2.10є ПДР.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник Вернигора В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 02 квітня 2026 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Вимоги поданої апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що справа була розглянута у відсутність ОСОБА_1 , він не був належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи. 
Крім того, як вказує апелянт, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на доведеність факту керуванням транспортним засобом саме ОСОБА_1 . А так як відсутній факт керування транспортним засобом, ОСОБА_1 не може бути визнаний водієм в розмінні п.1.10ПДР, а отже не є суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП. До того ж, будь-яке пошкодження іншого майна ( окрім самого ОСОБА_1 ) відсутнє, а матеріали справи не містять відомостей про завдану шкоду та потерпілих. Відеозапис, який долучено до матеріалів справи не містить ані дати, ані часу, не є безперервним та не відтворює проведення медичного огляду, а також всіх обставин, які підлягають доказуванню. Матеріали справи не підтверджують те, що ОСОБА_1 самовільно залишав місце ДТП, а отже ознаки адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП відсутні. Окрім того, під час складання протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не роз`яснювали його прав, передбачених ст.268 КУпАП.
Таким чином, враховуючи вищезазначене та посилаючись як на національне законодавство, так і на практику ЄСПЛ, апелянт вважає, що у даному випадку винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень наявними у справі доказами не доведена, а тому, вважати оскаржувану постанову судді суду першої інстанції законною та належним чином мотивованою підстави відсутні.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також доводи захисника на підтримку поданої ним апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Перевіряючи законність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення в межах поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що одним з доводів апелянта щодо постановлення суддею незаконного рішення є те, що суд розглянув дану справу у відсутність ОСОБА_1 , а повідомлений він про призначення її до розгляду належним чином не був, що свідчить про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.
Згідно вимог п. п. 2, 3 ст. 278 цього Кодексу, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про його належне сповіщення, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням вимог закону, якими передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, та які врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , і висновку про можливість здійснення судового засідання без останнього суддя дійшов з врахуванням того, що він повідомлений належним чином.
Однак, з такими висновками судді суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може.
Так, з дослідженого відеозапису вбачається, що під час складання протоколів працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що їх розгляд буде відбуватись у Кролевецькому районному суді Сумської області. При цьому дата та час працівниками поліції самостійно не визначається, а ОСОБА_1 повідомляють, що у судове засідання його викличуть. 02.03.2026 вказані протоколи надходять до суду і призначаються суддею на 02 квітня 2026 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості, яким чином ОСОБА_1 повідомлявся в це судове засідання. Так, в матеріалах справи міститься конверт, який повернувся неврученим з відміткою пошти, що «адресат відсутній» (а.с.23). Жодної іншої інформації щодо виклику ОСОБА_1 у судове засідання, яке відбулось 02.04.2026, матеріали справи не містять.
Натомість, суд першої інстанції прийняв рішення розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 не зважаючи на те, що це було перше судове засідання, яке було призначено судом в інтервалом в 1 місяць і відкладення судового засідання з метою реалізації процесуальних прав особи, що притягується до відповідальності, не було б зволіканням з боку суду і не могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі. Таким чином, суд першої інстанції не надав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в повній мірі реалізувати свої права, чим порушив право особи на захист.
З огляду на викладене, судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке постановлено у відсутність останнього та без його належного сповіщення, не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому постанова судді підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права.
Разом з тим, вбачається, що ОСОБА_1 18 лютого 2026 року о 05:00 год в м.Кролевець по вул. 8 Березня, керуючи транспортним засобом Лада, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини. В результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, вжив алкоголь. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.3.б, п.12.1., п.2.10є ПДР.
Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2.10 «є» ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Невиконання вимог пункту 2.10 «є» ПДР утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідно до якої адміністративним правопорушенням є вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Правила дорожнього руху України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Згідно з п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до п.2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі
Дослідивши матеріали справи, слід зробити висновок про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративних правопорушень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та доводиться наступними матеріалами справи.
Так, працівниками поліції було здійснено виїзд з метою перевірки покинутого авто. У відповідному рапорті ( інформації з лінії 102) зафіксовано, що 18.02.2026 о 08:48 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: м.Кролевець, вул. 8 березня, 34 було виявлено транспортний засіб ВАЗ Гранда, н.з. НОМЕР_3 , який мав характері пошкодження (а.с.3,5).
На схемі місця ДТП зафіксовано: ділянку дороги, на якій сталась ДТП; транспортний засіб, причетний до ДТП, координати його розміщення відносно елементів проїжджої частини; перелік видимих ( зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП. Крім того, повністю заповнена таблиця дорожніх умов, вказано освітлення місця ДТП, стан покриття (а.с.6).
Згідно копії роздруківки приладу Alcotest Drager, ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння з показником 2,15 проміле алкоголю (а.с. 9).
На фотозображеннях, що додані до матеріалів справи, зафіксований транспортний засіб Лада, н.з.- НОМЕР_2 , який з`їхав з дороги на знаходиться посеред засніженого поля та має явні пошкодження: відірваний передній номерний знак, зламані елементи передньої частини автомобіля ( а.с.10).
Крім того, з переглянутого відеозапису вбачається, що працівники поліції приїжджають за місцем мешкання ОСОБА_1 ( який є власником авто). Останній сідає до них у машину та на запитання працівників поліції, повідомляє, що в той день о 05.00 год хотів забрати дівчину і злетів з дороги. Самостійно повідомляє, що вживав алкогольні напої вже після ДТП і не заперечує проти огляд на стан сп`яніння, результати якого не заперечує. Каже, що випив тоді не багато. Шкодує, що так сталось, адже має багаторічний досвід за кермом ( а.с.11).
При цьому, суд не погоджується з позицією апелянта, що відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з огляду на наступне.
Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містять чіткого визначення терміну «керування транспортним засобом».
Таке визначення наведено лише в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Так, з дослідженого у судовому засіданні відео вбачається, що сам ОСОБА_1 на початку спілкування з працівниками поліції повідомляє, що він був за кермом, їхав по дорозі і злетів з проїзної частини.
Під час складання вищевказаних протоколів постанови та протоколів ОСОБА_1 в письмовій чи усній формі не висловлював заперечень керування транспортним засобом. Версія про те, що він не був водієм з`явилась вже після винесення судом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.
При цьому чинний КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоч й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Тобто, суд оцінює всі докази в справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом (ст. 252 і 280 КУпАП).
За таких обставин, суд критично ставиться до пояснень захисника, що  ОСОБА_1  не є водієм в розумінні п.1.10 ПДР.
При цьому, доводи апеляційної скарги про недопустимість вказаних вище відеозаписів через їх не безперервність та відсутність дати та часу на відео не заслуговують на увагу, оскільки КУпАП не містить будь-яких заборон з цього приводу, сам відеозапис містить усі суттєві обставини, що підлягають з`ясуванню і встановленню під час розгляду справи в суді.
Також захисником зазначалось, що матеріали справи не підтверджують те, що ОСОБА_1 самовільно залишав місце ДТП, а отже ознаки адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП відсутні. 
З цього приводу слід зазначити наступне.
Як зазначалось вище, ч.4 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Ця частина статті вказує на такі два типи складів правопорушень:
1. Вживання водієм після ДТП та до проходження огляду: алкоголю, наркотичних засобів або психотропних речовин.
2. Вживання водієм після зупинки поліцейським: алкоголю, наркотичних засобів чи психотропних речовин.
При цьому, закон не пов`язує настання відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП з обов`язковим залишенням особою місця ДТП і складання відповідного протоколу. 
А відсутність складеного протоколу за ст.122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 не спростовує наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд також не бере до уваги твердження апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ним пошкоджено лише власний транспорт, а будь-яке пошкодження іншого майна відсутня, як і не зазначені потерпілі, оскільки об`єктивна сторона вказаного правопорушення не передбачає такої обов`язкової ознаки, як пошкодження саме чужого майна, внаслідок порушення правил дорожнього руху. Для кваліфікації дій особи за даною статтею достатнім є факт пошкодження транспортного засобу виключно особи, яка порушила правила дорожнього руху.
Той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, з`їхав з автодороги за межі проїзної частини, очевидно свідчить про те, що останній не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу безпечно ним керувати, а відтак порушив п.2.3б, п.12.1 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.268 КУпАП, спростовуються змістом протоколів про адміністративне правопорушення, в яких є підписи ОСОБА_1 як щодо роз`яснення йому прав, передбачених статтею 268 КУпАП, статтею 63 Конституції України, так і про ознайомлення його зі змістом протоколів та вручення їх копій.
Оскільки доказів чи переконливих доводів, які б безумовно спростували досліджені у судовому засіданні докази, які підтверджують винуватість  ОСОБА_1 , суду не надано, то апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини  ОСОБА_1  поза розумним сумнівом, вважає, що останній не дотримався вимог п.2.3.б, п.12.1., п.2.10є ПДР та вчинив правопорушення, передбачені ст. 124, ч.4 ст. 130 КУпАП.
Тому, після скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нову постанову, якою визнати винним  ОСОБА_1  за ст.124, ч.4 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а також стягнути на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 02 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 скасувати у зв`язку із порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та ухвалити нову постанову.
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.
У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови стягується:
- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;
- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного суду	Клімашевська І. В.