Справа № 638/10901/26
Провадження № 3/638/2467/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року           м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Теслікова І.І., розглянувши об`єднані матеріали Ізюмського РУП ГУНП в Харківській обл. про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП, - 
в с т а н о в и в:
18 травня 2026 року в провадження судді Теслікової І.І., згідно протоколів автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 18.05.2026, надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП.
10 травня 2026 року о 21-00 год. в Харківській обл., м.Ізюм, по вул.Покровська, 1, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗАЗ Део», н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив наїзд на перешкоду (стовп антидронової сітки), внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. Крім того, водій  ОСОБА_1 з невідомих причин залишив місце пригоди ДТП до приїзду поліції, чим порушив вимоги п. 2.10.А Правил дорожнього руху України.
Крім того, ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.9.а ПДР України, 10 травня 2026 року о 21-00 год. в Харківській обл., м.Ізюм, по вул.Покровська, 1, керував транспортним засобом «ЗАЗ Део», н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер 6820, тест 593, результат тесту 3.40% проміле, з результатом водій погодився, що зафіксовано на бодікамеру №60.
Постановами Шевченківського районного суду м.Харкова від 01 липня 2026 року протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі ст.36 КУпАП об`єднано в одне провадження. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу зазначену в протоколах, а тому суд вважає за можливе розглянути даний матеріал без його участі, що відповідає положенням ст. 268 КУпАП. 
У рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно положень ст.268 КУпАП інкриміновані  ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ст.ст.124. 122-4, 130 КУпАП не відносяться до правопорушень, по яким присутність у судовому засіданні особи є обов`язковою.
Приймаючи до уваги, що суд позбавлений можливості в рамках Кодексу України про адміністративне правопорушення вжити заходів для забезпечення явки учасників процесу в судове засідання, окрім як шляхом направлення судових повісток, а законом передбачений термін притягнення особи до адміністративної відповідальності, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши надані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, суд має повно, всебічно і об`єктивно з`ясувати обставини кожної справи, вирішуючи її в точній відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Системний аналіз вищезазначених положень КУпАП дає підстави вважати, що, керуючись законом, суддя зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто, жоден доказ не має наперед встановленої сили.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Відповідно до п.2.10.«а» ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення від 11.05.2026 серії ЕПР1 №662749 та серії ААД №913446, які складені уповноваженою на те особою та відповідають вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП; схемою місця ДТП яке сталося 10.05.2026 та фототаблицею до неї.
Надаючи оцінку зібраним доказам в їх сукупності, суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок порушення водієм  ОСОБА_1 п. 12.1 ПДР України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до п. 1.10 ПДР дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
За встановлених обставин, дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України, а тому він є причетною до вказаної пригоди особою.
При цьому ОСОБА_1 були відомі наслідки, які спричинили його дії, а тому на нього покладався обов`язок, передбачений п. 2.10. «а» ПДР, як на особу, причетну до дорожньо-транспортної пригоди, - негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, що ним зроблено не було.
Отже, надавши оцінку вищезазначеним доказам на предмет належності, допустимості, достовірності, а в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходжу до висновку, що ними доведена вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, а саме: порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст. 124 КУпАП), та залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні (ст.122-4 КУпАП).
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.9а ПДР України забороняє водіям керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9а ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судовим розглядом встановлено, що 10 травня 2026 року о 21-00 год. в Харківській обл., м.Ізюм, по вул.Покровська, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ Део», н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер 6820, тест 593, результат тесту 3.40% % проміле, з результатом водій погодився, що зафіксовано на бодікамеру №60.
В наслідок зазначених подій працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 913151 від 10 травня 2026 року за невиконання  ОСОБА_1 вимог п.2.9а ПДР України, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується:
- результатами тестування на стан алкогольного сп`яніння приладом «Drager Alkotest 6820» від 10.05.2026, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 о 23-34 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння – 3.40 % проміле;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, щодо огляду  ОСОБА_1 , згідно якого  ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на стан сп?яніння;
- відомостями відеозаписів з боді-камери поліцейського №60, на яких зафіксовано, що  ОСОБА_1 10.05.2026 о 21-00 год. став учасником ДТП, під час спілкування працівники поліції встановлюють у  ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, та пропонують останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу  ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора, який показав результат стану алкогольного сп`яніння 3.40 проміле, з результатами огляду водій погодився.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.
Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає вищезазначені докази належними, допустимими та достатніми для висновку про керування водієм  ОСОБА_1 10 травня 2026 року о 21-00 год. у стані алкогольного сп`яніння, яке зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушенні, результаті тестування на стан алкогольного сп`яніння приладом «Drager Alkotest 6820», акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та відеозаписах з нагрудних камер поліцейських.
Своїми діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Згідно з довідкою, складеною начальником САП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Спорником Р., ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.
Відповідно до висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 04 вересня 2023 року, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. У цій постанові суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що узгоджується з положеннями КУпАП.
Враховуючи встановлені обставини, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також положення ч.2 ст.36 КУпАП, суд прийшов до висновку про необхідність призначення  ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст.ст.124. 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.
Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Таким чином, одночасно з накладенням адміністративного стягнення суд, у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», стягує з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665.60 грн.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.124, 130, 221, 284 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в: 
Визнати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП та застосувати до нього адміністративні стягнення:
- за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;
- за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.;
- за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Відповідно до положень ч.2 ст.36 КУпАП остаточно накласти на  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення за більш серйозне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня винесення постанови у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суддя      Теслікова І.І.