Справа № 948/341/26 
Номер провадження 2/948/406/26 

04.06.2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

Машівський районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого – судді Тимофєєвої Г.Л, 
за участю секретаря Порохні І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , зазначивши, що 10.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №634594200, на суму 3000,00 гривень, які відповідач отримав через банк-провайдер. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 9 250,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачеві. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за даним кредитним договором утворилась заборгованість. 
28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.
23.02.2024 «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 23/0224-01, за умовами якого право вимоги до відповідача було передано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 
15.07.2025 «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до реєстру боржників від 15.07.2025 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 104,36 грн. 
У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №634594200 в розмірі 25 104,36 грн та судові витрати (а.с.2-9).
Ухвалою Машівського районного суду від 04.05.2026 відкрито провадження по справі, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.121-122).
У судові засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, шляхом направлення тексту судової повістки по електронного кабінету позивача та представника позивача (а.с.128-131), у позовній заяві просить справу розглядати за відсутність позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.8 на зв.).
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач повідомлений рекомендованим повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, яке 12.05.2026 повернуто з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.132,133), також 04.06.2026 від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині тіла кредиту, просить зменшити розмір сплати відсотків та витрат на правничу допомогу (а.с.144-145).
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
За положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено таке.
10.02.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» шляхом заповнення Заявки на отримання коштів та як вбачається з дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, укладено договір №634594200, за умовами якого відповідачу надано на умовах строковості, зворотності та платності кредит в сумі 3 000,00 грн, строком на 30 днів (п.1.2), дисконтною процентною ставкою 0,77% від суми кредиту за кожний день (п.1.3), базовою процентною ставкою 1,70% від суми кредиту за кожний день (п.1.4).
Також 10.02.2020 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 4SV9E6P8 Графік розрахунків, який є додатком №1 до договору №634594200 від 10.02.2020 (а.с.75 на зв.).
03.03.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду, за умовами якої сторони домовились продовжити строк, на який був наданий кредит на 22 дні, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору, а також з 11.03.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,33 % (а.с.76).
13.02.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №634594200 від 10.02.2020, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на суму 1050,00 грн, з 13.02.2020 на строк дії договору №634594200, а також сторони погодили Графік розрахунків, що є Додатком №1 до додаткової угоди від 13.02.2020 (а.с.76 на зв.,77).
14.02.2020 відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №634594200 від 10.02.2020, відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 1700,00 грн на строк дії договору та домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції (а.с.77 на зв., 78).
21.02.2020 відповідач уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №634594200 від 10.02.2020, за умовами якої сторони погодили збільшити суму кредиту на 1500,00 грн, а також домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, зазначену у п.1 додаткової угоди (а.с.78 на зв., 79).
23.02.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду, за умовами якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 2 000,00 грн з 23.02.2020 на строк дії договору №634594200 та домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції, в якому відобразили єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму 2 000,00 грн (а.с.79 на зв.,80).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання виконало, перерахувавши на картку відповідача 5167-49Х-ХХХХ-6731: 23.02.2020 – 2000,00 грн,та 21.02.2020 – 1500,00 грн, 14.02.2020 – 1700,00 грн, 13.02.2020 – 1050,00 ГРН, 10.02.2020 – 3000,00 грн, що підтверджується довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.82-84).
Як вбачається з детального розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума загальної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить станом на 11.06.2020 у розмірі 23 374,72 грн, де 9 250,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 15 445,96 грн – заборгованість за відсотками (а.с.58-59).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає:
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляі (статі 205, 207 ЦК України).
Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір та додаткові угоди до нього, у яких сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та додаткових угод.
Також установлено, що кредитний договір та додаткові угоди між сторонами були укладені в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1).
Враховуючи, що кредитний договір №634594200 від 10.02.2020 та додаткові угоди до нього підписано електронними підписами позичальника, що відтворені шляхом використання одноразових ідентифікаторів, вказане свідчить, що ОСОБА_1 підтвердив прийняття ним умов Кредитного договору щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки та взяття на себе зобов`язання, передбачені умовами договору (а.с.75 на зв.-80).
Таким чином, суд вважає, що вказаний договір та додаткові угоди до нього укладено саме з ОСОБА_1 оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. 
Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання виконало, перерахувавши на картку відповідача 5167-49Х-ХХХХ-6731: 23.02.2020 – 2000,00 грн,та 21.02.2020 – 1500,00 грн, 14.02.2020 – 1700,00 грн, 13.02.2020 – 1050,00 ГРН, 10.02.2020 – 3000,00 грн, що підтверджується довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.82-84).
Крім того, інформацією АТ «Державний ощадний банк України» № 46/1211/69445/2026/БТ від 18.05.2026 підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 була емітована картка НОМЕР_1 , та в період з 10.02.2020 по 28.02.2020 ОСОБА_1 було перераховано 9250,00 грн (а.с.135-142).
Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку № НОМЕР_2 . 
Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, а тому є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 10.02.2020, 13.02.2020, 14.02.2020, 21.02.2020 та 23.02.2020 кредитні кошти в сумі 9 250,00 грн та скористався ними на власний розсуд.
Доказів на спростування вказаного відповідач не надав.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило за грошові кошти ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с.18-23).
В подальшому, між ТОВ «Манівео швидка Фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.23 на зв.-30).
Згідно Реєстру прав вимоги №82 від 11.06.2020, ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №634594200 від 10.02.2020 у розмірі, 23 531,96 грн, в тім числі: 9 249,18 грн –заборгованість по основному боргу, 14 282,78 грн –заборгованість по відсоткам (а.с.31-32).
31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали акт звірки взаємних розрахунків зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №82 від 11.06.2020 та протокол узгодження факторингової операції та обсягу переданих прав вимог, підтвердивши тим самим, що станом на 31.12.2020 ТОВ «Таліон Плюс» здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимоги (а.с.33).
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №23/0224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступає права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату та на умовах, визначених договором (а.с.34-37).
Як вбачається з Реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №634594200 від 10.02.2020 у розмірі 25 104,36 грн, з яких: 9 249,18 грн – заборгованість за тілом кредиту, 15 855,18 грн – заборгованість за відсотками (а.с.39-40).
Згідно платіжної інструкції №5703 від 26.02.2024 ТОВ «Таліон Плюс» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення права вимоги згідно Реєстру права вимоги №1 від 23.02.2024 та договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 (а.с.41).
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №15/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за грошові кошти відступає ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників (а.с.42-47).
Згідно Реєстру боржників до договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025 до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №634594200 від 10.02.2020 у загальному розмірі 25 104,36 грн, в тім числі: 9 249,18 грн – прострочене тіло, 15 855,18 грн – прострочені відсотки (а.с.48-49).
Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 15.07.2025 року позивачу переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025, що підтверджує факт переходу до позивача прав вимоги заборгованості (а.с.50).
Згідно платіжних інструкцій №361 від 24.09.2025, №381 від 06.10.2025, №383 від 07.10.2025, №385 від 10.10.2025, №396 від 23.10.2025, №401 від 24.10.2025, №404 від 30.10.2025, №409 від 31.10.2025, №411 від 03.11.2020 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «ФК «ЕЙС» за відступлення прави вимог згідно договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025 (а.с.53-57).
На а.с.61 є виписка з особового рахунку, надана ТОВ «ФК «ЕЙС», за кредитним договором №634594200 від 10.02.2020 за період з 15.07.2025 по 26.12.2025 згідно якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.12.2025 складає 25 104,36 грн, в тім числі: 9 249,18 грн – прострочена сума кредиту, 15 855,18 грн – прострочені відсотки.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем надано договір відступлення права вимоги, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір факторингу та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ФК «ФК «Ейс» має право вимоги від боржника ОСОБА_1 заборгованості, що утворилася на підставі кредитного договору №634594200 від 10.02.2020.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 249,18 грн суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У п.1.1 кредитного договору №634594200 від 10.02.2020 зазначено, що товариство зобов`язується надати позичальникові на умовах строковості, зворотності та платності 3000,00 грн. 
У подальшому, на підставі додаткових угод до договору №634594200 від 10.02.2020 відповідачу надано також грошові кошти у сумі 6 250,00 грн.
Разом з цим, судом із досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_1 на кредитну картку №НОМЕР_2 отримав 9 250,00 грн.
Таким чином, підтверджено отримання ОСОБА_1 коштів в сумі 9 250,00 грн.
Також, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідачем ОСОБА_1 здійснено часткову оплату тіла кредиту на суму 0,82 грн та відсотків на суму 1 163,18 грн (а.с.58-59).
Доказів, які б підтверджували повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом в повному обсязі, відповідач не наддав. Отже, зобов`язання за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі відповідачем не виконані.
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 9 250,00 грн, зобов`язання з їх повернення не виконав повністю, сплативши лише 0,82 грн по тілу кредиту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 9 249,18 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами в сумі 15 855,18 грн, суд зазначає таке.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦКУкраїни право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).
Пунктом 4.16 Договору визначено, що позичальник отримав від товариства до укладення договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України, в тому числі інформацію, надання якої передбачено ст.12 Закону України ««Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (а.с.75).
За умовами п.1.2 кредитного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (а.с.74).
Додатковою угодою до договору №634594200 від 10.02.2020 сторони погодили на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на наступну кількість днів: двадцять два (а.с.76).
Як видно з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач ОСОБА_1 здійснив сплату тіла кредиту у сумі 0,82 грн та відсотків у розмірі 1 163,18 грн (а.с.58-59). 
Отже, враховуючи, що останню суму кредиту в розмірі 2000,00 грн ОСОБА_1 отримав 23.02.2020, строк кредитування відповідно до умов додаткової угоди від 10.0.2020 продовжено на 22 дні, суд вважає, що останнім днем нарахування процентів буде 08.04.2020.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за відсотками з урахуванням сплаченої суми станом на 08.04.2020 у розмірі 4 219,42 грн.

При вирішенні питання стягнення судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 25 104,36 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 13 468,60 грн, що становить 53,65 % від ціни позову.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1428,38 грн, що складає 53,65 % від 2662,40 грн.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. (а.с 8 на зв).
Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» та адвокатське бюро «Соломко та партнери» (Виконавець) 20.08.2025 уклали Договір №20/08/25-01 про надання правової (правничої) допомоги та додаткову угоду №25771159574 до договору №20/08/25-01 від 20.08.2025 за умовами яких, клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, в тому числі правничу допомогу у справі про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 по кредитному договору №634594200 від 10.02.2020 (а.с.62-63,64). 
Актом прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, що є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 підтверджено факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг згідно договору (боржник ОСОБА_1 за кредитним договором №634594200 від 10.02.2020, сума наданих послуг 7000,00 грн (а.с.65).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом установлено, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.
За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.
Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2 146,00 грн, що складає 53,65 % від 4000 грн.
На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №634594200 від 10.02.2020 у розмірі 13 468,60 грн, де 9 249,18 грн – заборгованість за сумою кредиту, 4 219,42 грн – заборгованість за відсотками.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у сумі 1 428,38 грн та 2 146,00 грн витрат на правничу допомогу.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ: 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6 каб. 13;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя         Г.Л.Тимофєєва