ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/14161/25 пров. № А/857/2076/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року (головуючий суддя Грень Н.М., м.Львів) у справі №380/14161/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

11.07.2025 позивач (Головне управління ДПС у Львівській області) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (відповідач), в якому просив: стягнути з ОСОБА_1 до бюджету кошти у розмірі - 462333,05 грн., які знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків та з рахунків платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Позов обґрунтовує тим, що у відповідача виникла заборгованість, перед бюджетом згідно з довідки про борг № 6318/5/13-01-13-07-08 від 09.06.2025, яка складається із сум податкових зобов`язань по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) – 24370,43 грн, по податку на доходи фізичних осіб – 402569,98 грн, адміністративних штрафів та інші санкції – 1360,00грн, по військовому зборі – 33910,70 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнено з ОСОБА_1 до бюджету кошти у розмірі - 462333,05 грн., які знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків та з рахунків платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що відповідачу не було відомо про донарахування йому податкових зобов`язань, так як він не отримував ні податкових повідомлень-рішень, ні податкової вимоги № 0012104-1307-1301 на суму 462333,05 грн. Вказує, що зазначена податкова вимога не була вручена відповідачу, а відтак у позивача відсутнє право на примусове стягнення з відповідача податкового боргу. Також зазначає, що визначення позивачем відповідачу сум грошових зобов`язань та їх стягнення в судовому порядку здійснено поза межами строку давності, передбачено ст. 102 Податкового кодексу України (ПК України). Процедура стягнення податкового боргу, з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. При цьому, окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються, а виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи – платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
16.03.2026 позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що на даний час суми податкових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу. Також, ГУ ДПС у Львівській області повідомляє, що долучено докази отримання податкових повідомлення-рішення де в графі отримання вказано «вручено» «особисто» 22.06.23. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 має заборгованість перед бюджетом згідно з довідки про борг № 6318/5/13-01-13-07-08 від 09.06.2025 р., яка складається із сум податкових зобов`язань по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) – 24 370,43 грн., по податку на доходи фізичних осіб – 402 569,98 грн., адмінштрафи та інші санкції – 1 360 грн., по військовому зборі – 33 910,70 грн.
Заборгованість згідно з довідки про заборгованість № 6318/5/13-01-13-07-08 від 09.06.2025 року складає – 462 333,05 гривень та виникла на підставі: 
По податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів(14010100) 24 370,43 грн. ( в т. ч. основний платіж – 18 136,34 грн., штрафні санкції – 6 234,09 грн.), який виник на підставі податкового повідомлення-рішення: №13754/13-01-24-09 від 14.06.2023р. у розмірі – 1 700 грн.; №13748/13-01-24-09 від 14.06.2023р. у розмірі – 22 670,43 грн. (18 136,34+4 534,09) 
По податку на доходи фізичних осіб – 402 569,98 грн( в т. ч. основний платіж– 301 912,6 грн., штрафні санкції – 76 858,72 грн., пеня – 23 798,66 грн.), який виник на підставі податкового повідомлення-рішення: №13762/13-01-24-09 від 14.06.2023р. у розмірі – 378 771,32 грн. (76 858,72 +301 912,6) Пеня нарахована на податкові повідомлення-рішення: №13762/13-01-24-09 від 14.06.2023 р. у розмірі – 23 798,66 грн. (22 655,45+1 143,21) 
Адмін штрафи та інші санкції – 1 360 грн., ( в т. ч. штрафні санкції – 1 360 грн.), який виник на підставі податкового повідомлення-рішення: №13744/13-01-24-09 від 14.06.2023р. у розмірі – 340 грн.; №13767/13-01-24-09 від 14.06.2023р. у розмірі – 1 020 грн. 
По військовому зборі – 33 910,70 грн., ( в т. ч. основний платіж – 25 617,84 грн., штрафні санкції – 6 404,9 грн., пеня – 1 887,96 грн.), який виник на підставі податкового повідомлення-рішення: №13757/13-01-24-09 від 14.06.2023р. у розмірі – грн. (25 617,84+6 404,9)
Пеня нарахована на податкові повідомлення-рішення: №13428/13-01-24-09 від 16.05.2023 р. у розмірі – 1 887,96 грн.
04.09.2023 позивачем надіслано відповідачу податкову вимогу №0012104-1307-1301, на суму 462 333,05 грн.
Оскільки відповідач не погасив заборгованість добровільно, у встановлені законом строки, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
У відповідності до підп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (надалі ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підп. 14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п.57.2 ст.57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Згідно п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до положень підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 41.4 ст.41 ПК України визначено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. 
Пунктом 102.4 статті 102 ПК України передбачено, що уразі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Підпунктом 41.4 ст.41 ПК України визначено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. 
У відповідності до п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 95.1 та п. 95.2 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з підп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи наявна податкова вимога форми «Ю» від 04.09.2023 року №0012104-1307-1301, надіслана відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 до бюджету кошти у розмірі - 462 333,05 грн., які знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків та з рахунків платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі № 380/14161/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар