Номер провадження: 22-ц/813/4935/26 
Справа № 947/39477/25
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи,  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року, ухваленого під головуванням судді Гниличенко М.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

20.10.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.03.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-9660281 та позичальник отримала кошти у розмірі 6 600,00 грн., строком до 01.03.2025 року. За користування кредитом позичальник має сплатити відсотки у розмірі:стандартна процента ставка 2,47% за кожний день користування кредитом, знижена процентна ставка становить 2,22 %  за кожен день користування кредитом (п.п.1.4.1., 1.4.2. договору).
21.10.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 21102024- МЛ/ЕЙС, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. 
Внаслідок невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість у розмірі 19345,20 грн., яка складається з: 6 600,00 грн – заборгованість по тілу кредиту; 12 745,20 грн – заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги. 

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9660281 від 06.03.2024 року у розмірі 19 345,20 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. (а.с.25-30). 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Сікорська І.С. ставить питання про скасування рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року, ухвалення нового судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.43-50).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.66-70).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.06.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд також зазначає, що з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 02.05.2026 року.

Колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалами Одеського апеляційного суду від 13.02.2026 року (а.с.61-62), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.63-64).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 345,20 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у визначеному розмірі (а.с.25-30).
Однак, колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції, в частині визначення суми тіла кредиту та суми відсотків за користування кредитом, виходячи з наступного. 

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-9660281 та позичальник отримала кошти у розмірі 6 000,00 грн., строком до 01.03.2025 року. За користування кредитом позичальник має сплатити відсотки у розмірі:стандартна процента ставка 2,47% за кожний день користування кредитом, знижена процентна ставка становить 2,22 %  за кожен день користування кредитом (п.п.1.4.1., 1.4.2. договору).
Кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. були перераховані на картковий рахунок позичальника, що підтверджується листом АТ «ПУМБ» від 26.11.2025 року у відповідь на ухвалу суду першої інстанції від 06.11.2025 року. Крім того, згідно вказаного листа, на ім`я ОСОБА_1 банком була випущена платіжна картка НОМЕР_1 (а.с.19).
Також, згідно п. 2.8. кредитного договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: «06» березня 2024 р. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6000 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Отже, вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів у визначеному розмірі. 

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи справу прийшов до помилкового висновку, що позичальником було отримано кредитні кошти 6 600,00 грн.
За таких обставин, оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні, та колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000,00 грн. 

Крім того, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відсотків за користування кредитними коштами, з таких підстав.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом становить 12 745,20 грн. 
Тобто, заборгованість за відсотками більш ніж в два рази перевищує тіло кредиту.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 6 000,00 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається також на те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не є належним позивачем у справі, оскільки не надав доказів на підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Так, згідно матеріалам електронної справи № 947/39477/25, 21.10.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОФ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС строк дії якого закінчується 31.12.2026 року. 
Пунктом 2.1. Розділу 2 в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) клієнту суму фінансування в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
Згідно з п. 8.3.2. у день отримання фактором реєстру боржників в електронному вигляді, фактор формує та надає клієнту для підписання Акт приймання-передачі реєстру боржників. Таким чином, відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 19345,20 грн. Згідно з витягу з реєстру боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 року, до ТОФ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги, у тому числі, за кредитним договором № 00-9660281 від 06.03.2024 року.
Отже, враховуючи наведене, ТОФ «ФК «ЕЙС» дійсно підтвердив факт переходу права вимоги за вказаним кредитним договором та є належним позивачем у даній справі, що спростовує доводи апелянта в цій частині апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апелянт також вказує на те, що судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., що стягнуті на користь позивача оскаржуваним рішенням, не відповідають фактичному обсягу робіт, про який домовлялися сторони. Крім того, договір про надання правничої допомоги не зазначає, за яким кредитним договором було надано правову допомогу.
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що витрати позивача на правову допомогу підтверджуються Договором № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року про надання правничої допомоги, Додатковою угодою №25770796221 від 11.09.2025 року до Договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, укладених між Адвокатським бюро «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ФК «ЕЙС». Також згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги, адвокатом позивачу було надано такі послуги: 
- складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9660281 від 06.03.2024 року вартістю 5000,00 грн.;
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 вартістю 1000,00 грн.;
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9660281 від 06.03.2024 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 вартістю 500,00 грн.;
- підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9660281 від 06.03.2024 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 вартістю 500,00 грн., всього 7000,00 грн.
Тобто зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивача були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а тому вони підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Сікорської І.С. підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року – зміні, з ухвалення постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 000,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 6 000,00 грн. – заборгованість за відсотками. 

Також враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 62,03%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 502,37 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 4 342,10 грн.
Крім того, зважаючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 37,97%, з ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 379,68 грн.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, задовольнити частково.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 000,00 (дванадцять тисяч гривень 00 копійок), з яких: 6 000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок) – заборгованість за тілом кредиту, 6 000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок) – заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 502,37 (одну тисячу п`ятсот дві гривні 37 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 342,10 (чотири тисячі триста сорок дві гривні 10 копійок).
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 379,68 (одну тисячу триста сімдесят дев`ять гривень 68 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева