ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/9099/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 02 квітня 2025 року №032650001755 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю страхового стажу та зобов`язання зарахувати до стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки та довідок від 27 лютого 2020 року №106/01.12/2-20, №107/01.12/2-20 з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року, а також період навчання у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДОСААФ у Волинській області з 17 березня 1980 року по 13 березня 1981 року і призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.45-48).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 26 березня 2025 року звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 02 квітня 2025 року позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку із відсутністю страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року, оскільки зазначене прізвище російською мовою не відповідає паспортним даним, а також період навчання у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДОСААФ у Волинській області з 17 березня 1980 року по 13 березня 1981 року, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації.
Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Харківській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказав, що спірний період його роботи підтверджено трудовою книжкою, а працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення його права на соціальний захист. Також ОСОБА_1 зазначив, що факт його навчання у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДОСААФ у Волинській області у період з 17 березня 1980 року по 13 березня 1981 року за програмою підготовки водіїв автомобіля третього класу (присвоєно кваліфікацію водія автомобіля третього класу) підтверджується свідоцтвом серії № НОМЕР_1 .
З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.56-61) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що 26 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV). Засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області було визначене уповноваженим органом на розгляд вказаної заяви. За результатом розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії позивачем, встановлено, що вік заявника – 65 років, страховий стаж – 09 років 09 місяців. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21 вересня 1981 року та довідок №№106/01.12/2- 20, 107/01.12/2-20 від 27 лютого 2020 року за періоди роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року, оскільки прізвище російською мовою не відповідає паспортним даним, а також період навчання з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року, згідно довідки №21 від 05 березня 2025 року, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації. Покликаючись на приписи Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначив, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Оскільки в трудовій книжці позивача та в довідках від 27 лютого 2020 року зазначене прізвище не відповідає паспортним даним позивача, то зарахувати періоди роботи спірні періоди роботи до трудового стажу неможливо.
Відповідач вважає, що його рішення від 02 квітня 2025 року №032650001755 є законним, а підстави для його скасування відсутні.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Не є спірною та обставина, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року звертався до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.78-79). Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19 лютого 2025 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21 березня 2025 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.25-26).
26 березня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.82-83). За принципом екстериторіальності така заява розглядалася ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 02 квітня 2025 року №032650001755 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 3 статті 26 Закону №1058-IV (а.с. 27).
У рішенні вказано, що вік заявника 65 років. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – від 15 до 22 років. 
До загального страхового стажу не зараховано: - періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21 вересня 1981 року та довідок №№ 106/01.12/2- 20, 107/01.12/2-20 від 27 лютого 2020 року за періоди роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року, оскільки прізвище російською мовою не відповідає паспортним даним; період навчання з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року, згідно з довідкою №21 від 05 березня 2025 року, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації. Зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 21 вересня 1981 року по 12 лютого 1991 року, згідно з довідкою №27/01.11/2-25 від 05 березня 2025 року, виданою комунальною установою «Трудовий архів смт. Любленець», можливо після надходження акту зустрічної перевірки.
Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон №1058-IV.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років (частина третя статті 26 Закону №1058-IV).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
За обставин цієї справи спірним є питання про зарахування позивачу до стажу роботи періодів трудової діяльності до набрання чинності Законом №1058-IV.
За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частина третя статті 56 Закону №1788-XII передбачає, що до стажу роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Таким чином, до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01 квітня 2004 року, зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).
Згідно з пунктом 3 Порядку 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами. 
При цьому, суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 грудня 2019 року у справі №235/805/17, від 06 грудня 2019 року у справі №663/686/16-а, від 06 грудня 2019 року у справі №500/1561/17, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а.
Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що період роботи з 21 вересня 1981 року по 12 лютого 1991 року не зараховано до страхового стажу, оскільки зазначене прізвище російською мовою не відповідає паспортним даним.
Так, відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Ратнівським РВ УМВС України у Волинській області 17 листопада 199 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище на 2 сторінці паспорту зазначено як « ОСОБА_2 » (мовою оригіналу).
За відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , розпочатої 21 вересня 1991 року та заповненої російською мовою (зокрема титульна сторінка), прізвище зазначено як « ОСОБА_3 ».
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.19-15) слідує, що ОСОБА_1 , зокрема, 21 вересня 1981 року прийнятий підмінним шофером з класу Ковельської ПМК-2 ОМСК (запис №1, наказ від 21 вересня 1981 року №91); 31 березня 1986 року звільнений з роботи (запис №2, наказ від 31 березня 1986 року); 01 квітня 1986 року прийнятий на роботу шофером 2-го класу по переводу з Ковельської ПМК-2 ОМСК (запис №3, наказ від 01 квітня 1986 року №2); 12 лютого 1991 року звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату (запис №4, наказ від 13 лютого 1991 року №9). 
Суд зауважує, що записи про спірний період роботи не містять в собі виправлень, здійснені у послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на документи, на підставі яких внесено відповідні записи, наявні підписи особи, відповідальної за внесення записів, та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи.
Оцінюючи розбіжності у написанні прізвища позивача (« ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 »), суд зазначає, що наявні розбіжності в одну літеру є наслідком особливостей транслітерації та перекладу прізвища з російської мови на українську (і навпаки), що в той час часто призводило до граматичних помилок у правописі прізвищ, імен, по батькові.
Порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. На момент заповнення трудової книжки позивача (21 вересня 1981 року) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252; далі – Інструкція №162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Суд вважає, що розбіжності у написанні прізвища позивача («Видрич», « ОСОБА_3 », російською та українською мовами) не є суттєвими обставинами, які можуть бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства.
Суд наголошує, що зазначені технічні та мовні особливості написання прізвища позивача не змінюють ідентифікацію особи, оскільки всі інші дані (прізвище, ім`я, дати та періоди роботи) повністю збігаються із записами у трудовій книжці позивача, довідках та документах, що посвідчують особу.
При цьому, спірний період роботи ОСОБА_1 підтверджується також архівними витягами з наказів Ковельської ПМК-2 ОМСК, Кооперативу «Ковельська ПМК-21», Ковельської ПМК-2 Волинської ОМКС, Ковельської ПМК-21 Волиньагробуд, наданими Комунальною установою «Трудовий архів смт Люблинець» від 27 лютого 2020 року №106/01.12/2-20, №107/01.12/2-20 (а.с.84-84 зворот). 
Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження спірного стажу позивача.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року за відомостями трудової книжки. 
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДОСААФ у Волинській області з 17 березня 1980 року по 13 березня 1981 року, то суд зазначає таке.
На період навчання позивача діяв Закон УРСР «Про народну освіту» від 01 жовтня 1974 року.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону УРСР «Про народну освіту» від 01 жовтня 1974 року для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.
Частиною четвертою статті 48 вказаного Закону передбачалося, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.
Частина третя статті 56 Закону №1788-XII передбачає, що до стажу роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядок №637 встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
На підтвердження навчання у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДОСААФ у Волинській області в період з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року позивачем надано до пенсійного органу копію свідоцтва серії НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_1 навчався за програмою підготовки водіїв автомобіля третього класу та йому було присвоєно кваліфікацію водія автомобіля третього класу (а.с.100), а також довідки від 05 березня 2025 року №21, №22 видані Товариством сприяння обороні України (ТСОУ) Ковельська технічна школа ТСО України (а.с.86,88).
Довідкою від 05 березня 2025 року №21 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно навчався на курсах підготовки водіїв транспортних засобів категорії ВС» з класу для сільського господарства в госпрозрахунковій групі №1 з 15 вересня 1980 року (наказ №175/1 від 10 вересня 1980 року) по 13 березня 1981 року і отримав свідоцтво №441638 (протокол №92 від 13 березня 1981 року) при Ковельському обласному спортивному-технічному клубі ДТСААФ. Довідка від 05 березня 2025 року №22 містить інформацію щодо створення та перейменування Ковельського обласного спортивно-технічному клубу ДОСААФ Волинської області.
З огляду на викладене, період проходження курсів позивача з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року має бути зарахований до страхового стажу.
Відтак, наведені посилання ГУ ПФУ в Харківській області є недостатніми для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності та навчання ОСОБА_1 з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року, з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року. З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, не зарахувавши до страхового стажу позивача спірні періоди, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством. 
За таких умов, оскаржуване рішення є протиправним та належить до скасування.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком, то суд зазначає таке.
За нормами статті 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 65 років, тобто набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.
Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 9 років 9 місяців, про що також вказано в оскаржуваному рішенні.
Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу від 15 до 22 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію позивачу.
Отже, суд приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 26 березня 2025 року.
При цьому, суд не має підстав робити висновок про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком з врахуванням висновків суду, викладених у цій справі, та за наявності підстав для призначення пенсії, територіальне управління Пенсійного фонду України порушуватиме права позивача, не призначаючи, чи не виплачуючи таку пенсію.
З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на безпідставність неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року та період навчання з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, з метою належного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 02 квітня 2025 року №032650001755, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 березня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року та період навчання з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року, та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11 серпня 2025 року №0.0.4494266608.1.
Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 807,46 грн
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02 квітня 2025 року №032650001755 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 березня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21 вересня 1981 року по 31 березня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 12 лютого 1991 року та період навчання з 15 вересня 1980 року по 13 березня 1981 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у сумі 807,46 грн (вісімсот сім грн 46 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя В. Л. Шепелюк