П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/11690/25	

Головуючий І інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 18.08.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
18.04.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просила суд: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів пенсії за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р., яка була нарахована не на момент виплати у січні 2025р., а на момент червень 2024р.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй компенсацію шляхом множення пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки починаючи з 31.05.2024р. і до місяця її виплати - до січня 2025р., відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159), за винятком сплачених сум компенсації за відповідний місяць;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй інфляційне збільшення, а також 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України, від простроченої суми за весь період прострочення з січня 2025р. і до моменту виконання судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2025р. на банківський рахунок позивача відповідач нарахував 241548,53 грн., що, у свою чергу, включало 129579,37 грн. - пенсія за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р., 103541,34 грн. - компенсація нарахована на пенсію за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р., та суму 8428 грн. - пенсія за період з 01.06.2024р. по січень 2025р. Втім, позивач стверджує, що дії відповідача щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів пенсії за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р., які були розраховані не на момент виплати у січні 2025р., а на момент нарахування в червні 2024р. є протиправними. Так, розрахунок компенсації втрати частини доходів відповідача не відповідає Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159).
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно не проведення розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів пенсії ОСОБА_1 за період з 31.05.2024р по 08.01.2025р. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів шляхом множення пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки починаючи з 31.05.2024р. і по 08.01.2025р. відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159), за винятком сплачених сум компенсації за відповідний місяць. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору на суму 968,96 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 17.09.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2025р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 
23.10.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
17.11.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
При цьому, позивач, правом на апеляційне оскарження зазначеного вище судового рішення не скористалася.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області.
18.09.2023р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/9728/23 ГУ ПФУ в Херсонській області зобов`язано поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2014р. з виплатою компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою суду першої інстанції від 13.11.2024р. у справі №420/9728/23 зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 18.09.2023р. у справі №420/9728/23 у 20-денний строк з моменту отримання копії ухвали суду та надати до суду докази: поновлення виплати пенсії 01.03.2014р., виплати пенсії, нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу та розрахунок нарахованої та виплаченої компенсації втрати частини доходу.
03.12.2024р. від ГУ ПФУ в Херсонській області до суду надійшов звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2023р. у справі №420/9728/23.
Ухвалою суду першої інстанції від 24.01.2025р., під час розгляду судом звіту відповідача щодо виконання рішення суду судом встановлено, що на виконання рішення суду від 18.09.2023р. у справі №420/9728/23 відповідачем поновлено виплату пенсії за віком позивачу, починаючи з 01.03.2014р. та виплачено компенсацію втрати частини доходів у сумі 103541,34 грн. за період з березня 2014р. по квітень 2024р. на рахунок НОМЕР_1 .
На підтвердження даних обставин відповідачем надано до суду, зокрема, витяг зі списку №1 (50096 карткові рахунки) на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в ПАТ «А-БАНК» за період №15 із 09.01.2025р. по 09.01.2025р. на загальну суму 241548,53 грн., розрахунок компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 у відповідності до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 31.12.2024р., за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р. особовий рахунок № НОМЕР_2 РНОКПП № НОМЕР_3 , а також протокол про перерахунок пенсії позивача від 23.05.2024р.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття звіту ГУ ПФУ в Херсонській області про виконання рішення від 18.09.2023р. у справі №420/9728/23.
29.01.2025р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/34196/24 зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити виплати ОСОБА_1 пенсії на визначений банківський рахунок НОМЕР_4 , відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
З наданого до суду у справі №420/9728/23 відповідачем до звіту розрахунку компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 31.12.2024р., вбачається, що сума компенсації втрати частини доходів - 103541,34 грн. розрахована за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р., тоді як виплата її відбулась у січні 2025р.
Позивач, не погоджуючись з тим, що за період з 31.05.2024р. до 09.01.2025р. компенсація втрати частини доходів відповідачем не виплачена, звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Так, спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-III та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159).
У ст.1 Закону №2050-III визначено, що підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст.2 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України та які не мають разового характеру, зокрема, пенсії чи щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), соціальні виплати, заробітна плата (грошове забезпечення).
У відповідності до ст.3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі ст.4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктами 2 та 3 Порядку №159 регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001р.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі й пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
За змістом п.4 цього Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. 
При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.
Тобто, з аналізу наведених норм Закону №2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання наступних умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). 
Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Разом із тим, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
При цьому, використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що повинна існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, серед іншого, і на підставі судового рішення.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд висловив у постанові від 03.07.2017р. (справа №521/940/17).
Судом встановлено, що належна позивачу сума пенсійних виплат за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р. фактично виплачена відповідачем 09.01.2025р. в сумі 129579,37 грн. та компенсація втрати частини доходів - 103541,34 грн. нарахована за період з 01.03.2014р. по 31.05.2024р., тоді як фактична виплата пенсії за період 01.03.2014р. по 31.05.2024р. відбулась не у травні 2024р., а 09.01.2025р., тобто не в день виплати заборгованості із пенсії, а тому є протиправною.
Погоджуючись із висновками суду попередньої інстанції, колегія суддів також зважає на те, що ухвалюючи постанови від 24.01.2025р. у справі №380/1607/24, а також від 20.02.2025р. у справі №2а-14139/12/2670 Верховний Суд виснував, що основною умовою для виплати передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Тобто, компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, індексація тощо) особи (працівника) з вини відповідача (роботодавця) не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.
Так, у постанові від 21.08.2023р. у справі №460/6767/20 Верховний Суд, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.05.2019р. у справі №804/2994/18, від 23.12.2020р. у справі №640/7975/15-а, від 05.07.2022р. у справі №420/7633/20, від 09.08.2022р. у справі №460/4765/20, дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати (частини основного розміру пенсії) саме за період з моменту неправомірного нарахування пенсії відповідачем, що встановлено судовим рішенням (у іншій справі), по фактичну її виплату.
За висновками Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформованими у постанові від 02.04.2024р. у справі №560/8194/20, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (у тому числі, за судовим рішенням). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. Тож, нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом №2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Верховний Суд у постанові від 24.01.2025р. у справі №380/1607/24 дійшов до висновку, що суд 1-ї інстанції, своєю чергою, правильно виходив із того, що, ураховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2016р., позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час невиплати, а саме за період з 01.01.2016р. по 25.12.2023р.
У постанові від 29.09.2022р. у справі №520/1001/19 Верховний Суд наголошував на тому, що дія Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
У цій же постанові колегія суддів вказувала, що законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто, і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача. 
При цьому, в іншій частині рішення суду 1-ї інстанції учасниками справи не оскаржується. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 07.05.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко