ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2642/25	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/410/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Хоміцька С.О. 
та представника відповідача ОСОБА_1 — адвоката Булави О.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу №601/2642/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Ряснянська Інна Сергіївна, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , приватного товариства «Агро-Ленд» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди нового орендаря, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» (далі за текстом — ТОВ «Західна агровиробнича компанія») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди № б/н від 01 квітня 2025 року до договору оренди землі № б/н від 05 березня 2015 року між ТОВ “Західна агровиробнича компанія” та ОСОБА_1 у редакції, викладеній у позовній заяві, визнання відсутнім у ПП “Агро - Ленд” права оренди земельної ділянки площею 1,5542 га, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140, розташованої на території Башуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, номер запису про інше речове право 60727854, а також скасування запису щодо державної реєстрації вказаного права оренди.
В обґрунтування позовних вимог вказує, на те що 05.03.2015 ТОВ «Розтоцьке» уклало з ОСОБА_1 договір оренди землі № б/н, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 1,5542 га, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140, яка розташована на території Башуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Додатковою угодою від 10.07.2018 до Договору (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) сторону Орендаря змінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія».  Строк договору сплив 10.07.2025, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення № 2036 від 03.04.2025 про намір продовжити дію договору оренди землі. Проте, будь-якої відповіді на вказаний лист відповідач не надав, тобто не скористався правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення та не заперечив проти продовження договору на новий строк.
Однак, на право оренди спірної земельної ділянки проведено державну реєстрацію іншого речового права: номер запису 60727854, оскільки. ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ПП «Агро-Ленд».
З урахуванням того, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» належно виконувало свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором строк повідомило орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, воно має право на поновлення договору на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , Приватного товариства «Агро-Ленд» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди нового Орендаря – відмовлено.
Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» у користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Ряснянська Інна Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кременецького районного суду від 14.01.2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ТОВ “Західна агровиробнича компанія” належно виконувало умови договору оренди, своєчасно направило орендодавцю лист-повідомлення від 03 квітня 2025 року з проєктом додаткової угоди, який був отриманий орендодавцем 12 квітня 2025 року, проте відповідач ОСОБА_1 безпідставно відмовив у поновленні дії договору та заключив договір з Приватним підприємством «Агро – Ленд».
Вказують, що позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, відтак позивач може вважатись таким, що набув право «правомірного очікування», натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю.
Відповідач ОСОБА_1 фактично проект додаткової угоди не розглянув, жодних обґрунтованих заперечень щодо умов додаткової угоди не висловив, а виключно безпідставно надав позивачу відмову в укладанні додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі.
Крім цього, вказують, що суд першої інстанції не дослідив належним чином подальшу поведінку орендодавця, яка свідчить про недобросовісність, оскільки після повідомлення про намір самостійно обробляти земельну ділянку ОСОБА_1 укладає договір оренди тієї ж земельної ділянки з ПП «Агро-Ленд», чим перешкоджає реалізації ТОВ “Західна агровиробнича компанія” переважного права на поновлення договору оренди та створює для ТОВ «ЗАВК» усі підстави для реалізації ч. 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо оскарження безпідставної відмови у укладенні договору оренди землі на новий строк.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказуючи, як на одну з підстав відмови у задоволенні позовних вимог – що проєкт додаткової угоди до договору оренди землі містять інші умови, ніж сам договір оренди, а саме, орендарем було запропоновано доповнити договір новими розділами щодо умов використання земельної ділянки (п.1.2), прикінцевими положеннями (п.1.3) щодо істотних умов договору.
Звертають увагу суду апеляційної інстанції, що орендарем було запропоновано доповнити договір новими розділами щодо умов використання земельної ділянки (п.1.2), прикінцевими положеннями (п.1.3) які не можна віднести до істотних умов Договору оренди землі.
Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У додатковій угоді, орендар пропонує доповнити договір оренди землі автоматичним поновленням останнього на новий строк та врегулювати питання щодо комунікації між сторонами договору, що свідчить про неправомірні висновки суду першої інстанції.
Також, не погоджуються із висновками суду і про те, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» мало намір продовжити дію не існуючого договору оренди землі від 10.07.2018, хоча в дійсності договір оренди був укладений 05.03.2015.
Як вже зазначалось 10.07.2018 між ОСОБА_1 , ТОВ «Розтоцьке» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» було укладено тристоронній правочин відносно належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 6123480400:01:001:0140 та з приводу якої позивачем порушується питання переважного права оренди, отже висновки суду першої інстанції про не існуючий договір спростовуються наявною в матеріалах справи додатковою угодою від 10.07.2018.
У відзиві представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Булава О.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Вказує, що ОСОБА_1 24.04.2025 після отримання від позивача листа-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди 6123480400:01:001:0140 та проєктів додаткової угоди до договору оренди направив листа-повідомлення ТОВ «Західна Агровиробнича Компанія» (позивач отримав 29.04.2025 року), де чітко вказав, що не бажає поновлювати дію договору. Враховуючи це, відповідач виконав вимоги, передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний термін розглянув лист-повідомлення позивача та висловив заперечення, надіславши ТОВ «Західна Агровиробнича Компанія» лист-повідомлення про прийняте рішення (відсутність наміру продовжувати дію договору).
Окрім того, заявник вказує на недобросовісну поведінку ОСОБА_1 в частині не проведення з ТОВ «Західна Агровиробнича Компанія» добросовісних переговорів щодо усіх істотних умов Договору, проте закон не передбачає обов`язку орендодавця проводити переговори, як про це стверджує представник заявника.
Відсутність обов`язку про проведення переговорів щодо істотних умов договору оренди землі підтверджується і практикою Верховного Суду.
Тому, Кременецький районний суд вірно встановив, що переважне право ТОВ «Західної агровиробничої компанії» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня одна зі складових юридичних фактів, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі, а саме відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди.
Також, вказують, що представник заявника зазначає, що орендарем було запропоновано доповнити договір новими розділами щодо умов використання земельної ділянки (п.1.2) та прикінцевими положеннями (п.1.3.), які, на його думку, не можна віднести до істотних умов Договору оренди землі.
Однак, вважають, що дане твердження не відповідає дійсності, оскільки проєкт додаткової угоди до договору оренди землі містить інші умови, ніж сам договір оренди, а саме, орендарем було запропоновано доповнити договір новими розділами щодо поновлення договору оренди (п.1.2), прикінцевими положеннями (п.1.3).
Так, нова умова щодо поновлення договору оренди містила такі положення: договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення Договору.  Вчинення інших дій Сторонами Договору для його поновлення не вимагається. Тобто, даний пункт регулює саме порядок поновлення строку договору, який є істотною умовою.
Щодо відсутності договору оренди земельної ділянки, на поновленні якого наполягає представник заявника, то вказують, що в позовній заяві позивач просить визнати укладеною додаткову угоду № б/н від 01.04.2025 до договору оренди землі №б/н від 05.03.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 .
Також до позовної заяви позивач додав примірник додаткової угоди до Договору оренди землі №Б/Н від 05.03.2015 року. В той же час в листі-повідомленні від 03.04.2025 за № 2036 про намір продовжити дію договору оренди землі зазначає договір №б/н від 10.07.2018.
Ухвалою Кременецького районного суду від 15 грудня 2025 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» договір оренди землі №б/н від 05.03.2015, укладений з ОСОБА_1 .
Позивач не долучив до позовної заяви належним чином завірену копію договору оренди землі, який він просить продовжити. Також ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не надала даний примірник і на вимогу суду.
Тому, Кременецький районний суд прийшов до вірного висновку, що в листі-повідомленні позивач неправомірно мав намір продовжити дію не існуючого договору оренди від 10.07.2018 року, хоча в дійсності договір оренди був укладений 05.03.2015.
Також, відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 тисяч гривень.
Представник відповідача ОСОБА_1 — адвокат Булава О.П. в судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Представник позивача — адвокат Ряснянська І.С. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Представник приватного товариства «Агро-Ленд» в судове засідання не також з`явився, хоча належним чином була повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 — адвоката Булави О.П., суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Розтоцьке» 05.03.2015 був укладений договір оренди землі, а саме земельної ділянки, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140.
10 липня 2018 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Розтоцьке», як орендарем, та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», як новим орендарем було укладено додаткову угоду (про зміну сторони та внесення змін до договору оренди, який зареєстрований 07.06.2015), відповідно до умов якого орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в Договорі оренди.
Пунктом 4.1 сторони домовилися внести наступні зміни у Договір оренди землі в п.8 та викласти його в наступній редакції: договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі, але в будь-якому випадку дана Додаткова угода та право оренди на підставі її є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право оренди земельної ділянки площею 1,5542 га, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140, на підставі договору оренди землі від 05.03.2015 було зареєстровано 07.06.2015 року, номер запису про інше речове право: 9940214.
25.12.2024 року ОСОБА_1 надіслав ТОВ «Західна агровиробнича компанія» заяву-повідомлення про те, що він не має наміру продовжувати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140.
25.12.2024 року заяву-повідомлення було направлено позивачу, що підтверджується копією опису вкладення листа із штампом АТ «Укрпошта».
ТОВ «Західна агровиробнича компанія» направило відповідачу лист-повідомлення №2036 від 03.04.2025 «Про намір продовжити дію Договору оренди земельної ділянки №б/н від 10.07.2018», згідно якого позивач повідомив про намір поновити дію Договору оренди земельної ділянки від 10.07.2018 (земельна ділянка площею 1,5542 га, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140, яка розташована на території Башуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області), право оренди за яким зареєстроване відповідно до вимог чинного на момент укладення договору законодавства України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право: 9940214. Просить підписати додаткові угоди на поновлення дії Договору оренди земельної ділянки №б/н від 10.07.2018 та направити один екземпляр.
Вказаний лист–повідомлення з проєктом додаткової угоди було відправлено відповідачу 09.04.2025 року, що підтверджується копією опису вкладення листа із штампом АТ «Укрпошта» та трекінгом №0505285380647.
24.04.2025 року ОСОБА_1 повторно надіслав ТОВ «Західна агровиробнича компанія» лист-повідомлення про те, що він заперечує у поновленні договору оренди землі, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140, який закінчується 10.07.2025.
29.04.2025 року позивач отримав лист-повідомлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
10 липня 2025 року строк договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» закінчився.
24 січня 2025 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПП «Агро-Ленд» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Башуківської сільської ради, площею 1,5542 гектарів, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140.
З Витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що право оренди земельної ділянки площею 1,5542 гектарів, кадастровий номер 6123480400:01:001:0140, на підставі договору оренди землі від 24.01.2025 було зареєстровано 11.07.2025 року, номер запису про інше речове право: 60727854.
Згідно повідомлення ТОВ «Західна агровиробнича компанія» № 4992 від 04.09.2025 земельна ділянка за кадастровим номером 6123480400:01:001:0140 знаходиться в межах поля №304-16355, перебуває в користуванні підприємства та засіяна сільськогосподарською культурою – Кукурудза на зерно під урожай 2025 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Західна агровиробнича компанія», суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі з позивачем, який висловив своє небажання продовжувати строк дії цього договору і не підписав додаткової угоди до нього, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося.
Таким чином, суд вважав, що переважне право ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Оскільки договір оренди спірної земельної ділянки укладено 05 березня 2015 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - в редакції, чинній на момент укладення договору оренди) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини восьма, дев`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц.
У разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18.
Наведене також узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження № 14-72цс21), відповідно до яких норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами (пункт 8.26 вказаної постанови).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Розтоцьке» укладено Договір оренди землі № б/н від 05.03.2015, додаткову угоду № б/н (якою визначено нового орендаря ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та внесено зміни до договору) від 10.07.2018 щодо земельної ділянки площею 1,5542 га, кадастровий номер земельної ділянки 6123480400:01:001:0140, яка розташована на території Башуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), строком на 7 років.
Пунктом 4.1 додаткової угоди сторони домовилися внести наступні зміни у Договір оренди землі в п.8 та викласти його в наступній редакції: договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі, але в будь-якому випадку дана Додаткова угода та право оренди на підставі її є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно у позивача право оренди земельної ділянки закінчувалось 10.07.2025.
25 грудня 2024 року орендодавець ОСОБА_1 надіслав на адресу Товариства «Західна агровиробнича компанія» заяву, в якій повідомив орендаря про те, що після закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки площею 1,5542 га, кадастровий номер земельної ділянки 6123480400:01:001:0140, він не має наміру продовжувати термін дії договору, оскільки має намір обробляти її самостійно та просив після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки повернути йому земельну ділянку у належному стані, що підтверджується описом вкладення, накладною на відправлення АТ Укрпошта (а.с.51). 
В свою чергу, 09 квітня 2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» засобами поштового зв`язку (цінним листом із описом вкладення) надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення від 03 квітня 2025 року за №2036 про намір продовжити дію договору оренди землі б/н від 10.07.2018, вжиття власником землі заходів для забезпечення виконання вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» та недопущення порушення права землекористувача, з проханням підписати додані до данного листа два примірники угоди на продовження дії договору оренди земельної ділянки б/н від 10.07.2018 (а.с.18-20). Зазначений лист — повідомлення отримано ОСОБА_1 12 квітня 2025 року, що стверджується трекінгом відстеження поштового відправлення №0505285380647 (а.с. 21). 
24 квітня 2025 року орендодавець ОСОБА_1 повторно надіслав на адресу Товариства «Західна агровиробнича компанія» лист, в якому повідомив орендаря про те, що він заперечує у поновленні договору оренди землі, кадастровий номер 6123485600:01:001:0094, який закінчується 10.07.2025. 
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, даний лист-повідомлення позивач отримав 29.04.2025 (а.с.50 зворіт).
Таким чином, встановивши, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» своєчасно направило орендодавцю лист-повідомлення про намір поновити договір, однак ОСОБА_1 25.12.2024 та 24.04.25 у встановлений законом строк, а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення повідомив про небажання продовжувати орендні правовідносини, а також зважаючи на відсутність погодженої сторонами додаткової угоди про поновлення договору на тих самих умовах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право відповідача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про те, що воно виконало всі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» умови щодо реалізації свого переважного права, зокрема своєчасно направило орендодавцю лист-повідомлення від 03 квітня 2025 року з проєктом додаткової угоди, який був отриманий орендодавцем 12 квітня 2025 року, проте відповідач ОСОБА_1 безпідставно відмовив у поновленні дії договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у визначений законом строк сторони договору оренди землі не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до нього, і орендодавець повідомив орендаря про відмову в їх продовженні, що підтверджується відповідними листами.
Сам по собі факт направлення ТОВ «Західна агровиробнича компанія» листа-повідомлення не є безумовною підставою для поновлення договору оренди, з огляду на те, що реалізація переважного права орендаря можлива лише за умови належного дотримання встановленої законом процедури та за наявності відповідного волевиявлення сторін.
Оскільки орендодавець висловив заперечення проти продовження орендних правовідносин, підстав для задоволення вимоги про визнання укладеною додаткової угоди не вбачається.
При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що переважне право ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди.
Крім цього, суд вірно врахував, що проєкт додаткової угоди до договору оренди землі містить інші умови, ніж сам договір оренди, а саме, положення про автоматичне поновлення договору; запровадження механізму виключення відомостей з Державного реєстру речових прав як спосіб відмови від поновлення; передбачення нових способів комунікації сторін, включаючи використання електронної пошти та публікацію інформації на сайті орендаря.
Отже, зазначені положення змінюють порядок реалізації прав та обов`язків сторін, зокрема механізм поновлення договору.
Відтак, посилання представника позивача, на те, що орендарем було запропоновано доповнити договір новими розділами щодо умов використання земельної ділянки (п.1.2), прикінцевими положеннями (п.1.3), які не можна віднести до істотних умов договору оренди землі є помилковими, оскільки п.1.2. розділу проєкт додаткової угоди до договору оренди землі регулює саме порядок поновлення строку договору, який є істотною умовою.
Не заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про те, що відповідач ОСОБА_1 фактично проект додаткової угоди не розглянув, жодних обґрунтованих заперечень щодо умов додаткової угоди не висловив, знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, безпідставно надав позивачу відмову в укладанні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, з огляду на те, що відповідно до частин першої – п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права орендаря можлива лише за умови дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін на продовження орендних правовідносин.
Відсутність у орендодавця наміру поновлювати договір оренди землі виключає можливість покладення на нього обов`язку погоджувати нові умови договору чи досягати з орендарем домовленості щодо його поновлення.
Крім того, чинне законодавство не покладає на орендодавця обов`язку мотивувати своє рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки приватної власності.
При, цьому положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» не встановлюють спеціальної форми чи вичерпного змісту заперечення на поновлення договору оренди землі, а тому вирішальним є саме наявність однозначного волевиявлення власника земельної ділянки щодо відмови у поновленні договору, а не назва документа чи ступінь деталізації наведених у ньому мотивів. 
Оскільки орендодавець відмовився поновлювати договір оренди землі, суд першої інстанції правильно констатував відсутність за таких обставин справи порушення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження ним на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про недобросовісність поведінки ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням після закінчення строку дії попереднього договору нового договору оренди з ПП «Агро-Ленд» всупереч його заявам про намір самостійно використовувати земельну ділянку; про наявність у позивача правомірного очікування поновлення договору оренди, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Так, після припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії та за відсутності правових підстав для його поновлення власник земельної ділянки вправі на власний розсуд розпорядитися належним йому майном, у тому числі передати його в оренду іншій особі. Сам по собі факт укладення нового договору оренди не свідчить про порушення прав позивача, оскільки його переважне право на поновлення договору припинилося у зв`язку з відсутністю волевиявлення орендодавця на продовження договірних відносин.
Доводи про те, що умови нового договору оренди є менш вигідними для орендодавця, також не дають підстав для скасування рішення суду. Для вирішення цього спору визначальним є не порівняння умов нового договору, а відсутність передбачених законом підстав для поновлення договору оренди з позивачем та відсутність волі орендодавця на продовження таких правовідносин.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Ряснянська Інна Сергіївна слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Згідно з правовою позицієї, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що представник ОСОБА_1 - адвокат Булава О.П. у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Булавою О.П. надано: ордер на надання правничої допомоги серії ВО №1134966 від 19.03.2026 на підставі договору про надання правничої допомоги №302 від 28.10.2025, договір про надання правничої допомоги №302 від 28.10.2025, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу ОСОБА_1 від 18.03.2026, зі змісту якого вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги №302 від 28.10.2025, ОСОБА_1 надані послуги в такому обсязі: 1) ознайомлення із апеляційною скаргою на рішення Кременецького районного суду від 14.01.2026 у справі №601/2642/25 в розмірі 3000 грн; 2) підготовка, написання та подання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 5000 грн; 3) участь в судових засіданнях в Тернопільському апеляційному суді у справі №601/2642/25 в розмірі 2000 грн.
Таким чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами. 
Разом з цим, проаналізувавши наведений у розрахунку суми гонорару детальний опис наданих відповідачу адвокатом Булавою О.П. послуг, апеляційний суд вважає, що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Колегія суддів зазначає, що розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу ОСОБА_1 від 18.03.2026 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Крім цього, згідно правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21 та від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, згідно якої під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідачем витрати на професійну правничу допомогу надані адвокатом Булавою О.П. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 10 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та суперечить принципу розподілу судових витрат.
Також колегія суддів бере до уваги, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного суду від 17.01.2024 у справі №910/2158/23
З огляду на викладене, враховуючи особливості предмета спору, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в розрахунку суми гонорару від 18.03.2026, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Булавою О.П. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000 грн.
Вказана сума не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, є співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Ряснянська Інна Сергіївна, залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року, залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст судового рішення виготовлено 23 квітня 2026 року.

Головуюча:         Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський 

М.В. Хома