ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/945/26 Справа № 206/2542/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаркуша В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №206/2542/25 за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичною особою померлою, заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Дмитра Ігоровича на рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Гаркуші В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Соколов Д.І. звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що є матір`ю ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , видане 04 серпня 1993 року, та про що 04 серпня 1993 року зроблено актовий запис №392.
Зазначає, що 05 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 було призвано на військову службу по мобілізації. За мобілізаційним розпорядженням команди № НОМЕР_3 ОСОБА_4 був зарахований до військової частини НОМЕР_1 , звання - солдат, відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 березня 2022 року № 49, ОСОБА_4 було зараховано з 05 березня 2022 року до списків особового складу військової частини та ним пройдено вступний інструктаж.
Вказує, що ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_4 , зі сповіщення сім`ї №6723, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 , дізналась, що ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Соледар, Бахмутського району, Донецької області, ОСОБА_4 , стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, зник безвісти внаслідок бойових дій.
Відповідно до Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 8706 від 04 жовтня 2022 року, під час захисту територіальної цілісності України від окупаційних військ, а саме, під час виконання бойових завдань при безпосередньої участі в заходах національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, 15 серпня 2022 року о 15:30, під час бойових дій на вогневій позиції 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилася поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 було здійснено штурмові дії. Під час бою солдат ОСОБА_4 , який знаходився на позиціях взводного опорного пункту цієї роти, зник безвісти.
Вказує, що 24 серпня 2022 року заявник отримала повідомлення про зникнення безвісти її сина, ОСОБА_4 . Відомості про нього, як зниклого безвісти, внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, під номером 20230709-1084.
Зауважує, що станом на сьогоднішній день інформація щодо місцезнаходження, місцеперебування та стану ОСОБА_4 відсутня, що дає підстави вважати його померлим.
Зазначає, що оголошення ОСОБА_4 померлим надасть заявнику можливість реалізувати її права та законні інтереси, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.
Через відсутність свідоцтва про смерть вона не може оформити свої спадкові права і отримати грошову допомогу, як член сім`ї загиблого військовослужбовця.
Також зазначає, що за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службове розслідування відповідно до вимог ст.84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 серпня 2022 року № 5432 відповідною комісією.
04 жовтня 2022 року за результатами розгляду даного службового розслідування було складено Акт службового розслідування, відповідно до якого комісія дійшла висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_5 о 15 год. 30 хв. в результаті ведення бойових дій на вогневій позиції 4 механізованого роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилась поблизу АДРЕСА_1 було здійснено штурмові дії. Під час цього бою солдат ОСОБА_4 , який знаходився на позиціях взводного опорного пункту позиції 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти.
10 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Міжнародного комітету Червоного Хреста для отримання інформації про можливе перебування її сина на території РФ або на тимчасово окупованих територіях. Також було направлено звернення до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими для перевірки його можливого перебування в полоні. Офіційна відповідь від Координаційного штабу 02 жовтня 2022 року підтвердила, що ОСОБА_4 не перебуває серед військовополонених.
02 жовтня 2022 року заявник отримала офіційний результат розгляду її звернення. Координаційний штаб повідомив, що Міжнародний комітет Червоного Хреста та російська сторона підтвердили відсутність ОСОБА_4 серед військовополонених.
Звертає увагу, що з моменту зникнення під час бойових дій військовослужбовця ОСОБА_4 минуло понад два роки, проте жодних відомостей про його місцеперебування та його стан не надходило та його місцезнаходження невідомо. Військова частина НОМЕР_1 підтверджує, що ОСОБА_4 не повернувся на службу і його не виявлено у списках військовополонених чи медичних установах.
У зв`язку з чим просила суд, оголосити померлим військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; датою смерті (загибелі) ОСОБА_4 вважати дату його вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ; визнати, що смерть (загибель) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , настала під час виконання ним обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Соледар, Бахмутського району Донецької області, Україна, під час введення бойових дій при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року у задоволені заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Д.І. про оголошення фізичної особи померлою - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Соколов Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказане рішення прийнято із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому має бути скасоване.
В обґрунтування скарги зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та не повно встановлено обставини, що мають значення для справи. Суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення тим, що на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_4 активні бойові дії ще не завершенні, та дана територія окупована рф. Проте, такий висновок суду першої інстанції суперечить Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. 
Вказує, що істотною умовою для обчислення шестимісячного строку для оголошення військовослужбовця ОСОБА_4 померлим є визначення з якого часу на території, де зник безвісти військовослужбовець ОСОБА_4 (тобто населений пункт Соледар, Бахмутського району, Донецької області і населені пункти, що розташовані поблизу Соледара, Бахмутського району, Донецької області), припинились активні бойові дії.
Зауважує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Про деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» установлено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством розвитку громад та територій. Території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією. 
Вказує, що відповідно до відомостей Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом № 376, бойові як у самому населеному пункті Соледар, Бахмутського району, Донецької області так і в населених пунктах поблизу Соледар, Бахмутського району, Донецької області завершились у період 2022 рік - 2024 рік.
Отже, у зв`язку з тим, що дата завершення бойових дій у вищезазначених населених пунктах Бахмутського району, Донецької області є визначеною відповідним Переліком, то на території таких населених пунктів не ведуться бойові дії.
Таким чином, на території, на якій зник безвісти військовослужбовець ОСОБА_4 , бойові дії не ведуться з 2024 року.
Отже, суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «території активних бойових дій» та «тимчасово окуповані рф території України», внаслідок чого дійшов невірного висновку, що у заявника не було підстав для оголошення військовослужбовця ОСОБА_4 померлим до спливу строків вказаних у ч. 2 ст. 46 ЦК України.
Вважає, що Самарський районний суд міста Дніпра вирішив справу № 206/2542/25 із порушенням норм матеріального законодавства, без встановленої обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного ухвалення рішення. У зв`язку з чим, рішення у справі № 206/2542/25 підлягає скасуванню. 
Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року у справі № 206/2542/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. 

Заінтересовані особи своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник заявника - адвокат Пруденко К.Р. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що заявник є матір`ю ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого 04 серпня 1993 року, та про що 04 серпня 1993 року зроблено актовий запис №392.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» на території України було запроваджено воєнний стан.
05 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 було призвано на військову службу по мобілізації.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №49 від 05 березня 2025 року ОСОБА_4 був зарахований до військової частини НОМЕР_1 , звання - солдат.
Відповідно до Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 8706 від 04 жовтня 2022 року, під час захисту територіальної цілісності України а саме, під час виконання бойових завдань при безпосередньої участі в заходах національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України 15 серпня 2022 року о 15:30, під час бойових дій на вогневій позиції 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилася поблизу населеного пункту Соледар, Бахмутського району, Донецької області, проти сил Російської Федерації було здійснено штурмові дії. Під час бою солдат ОСОБА_4 , який знаходився на позиціях взводного опорного пункту цієї роти, зник безвісти.
Про ці події ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_4 , дізналась зі сповіщення сім`ї №6723, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
04 жовтня 2022 року, за результатами розгляду даного службового розслідування, було складено Акт службового розслідування, відповідно до якого комісія дійшла висновку: «Під час захисту територіальної цілісності України від окупаційних військ, а саме під час виконання бойових завдань при безпосередньої участі в заходах національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України, ІНФОРМАЦІЯ_5 о 15 год. 30 хв., в результаті ведення бойових дій на вогневій позиції 4 механізованого роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилась поблизу АДРЕСА_1 було здійснено штурмові дії. Під час цього бою солдат ОСОБА_4 , який знаходився на позиціях взводного опорного пункту позиції 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту, зі зброєю, та був без ознак алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , до моменту евакуації його тіла, або до моменту отримання інформації стосовно місця його перебування та його стану, вважати таким, що зник безвісти 15 серпня 2022 року під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районі ведення бойових дій».
У вищевказаному Акті також вказано, що службове розслідування вважати завершеним.
Заявник посилається на ті обставини, що вона не може отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , оскільки цей документ видається органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документу із закладу охорони здоров`я або рішення суду. Через відсутність свідоцтва про смерть вона не може оформити свої спадкові права і отримати грошову допомогу, як член сім`ї загиблого військовослужбовця.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для оголошення ОСОБА_4 померлим до спливу строків вказаних у ч.2 ст.46 ЦК України, оскільки бойові дії на території м.Соледар Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області велись з 24 лютого 2022 року по 24 січня 2023 року, а з 25 січня 2023 року зазначена територія є тимчасово окупованою.
Тобто, станом на день розгляду справи судом першої інстанції, на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_4 активні бойові дії ще не завершенні, та дана територія є окупованою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
У відповідності до ч.2, ч.3 ст.46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. 
Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
Тлумачення частини першої та другої статті 46 ЦК України свідчить, що цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. 
При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті.
Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. 
Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі №591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі №357/16463/24).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Частиною першою статті 306 ЦПК України встановлено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду з заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, заявник просить оголосити ОСОБА_4 загиблим ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання військового обов`язку по захисту держави Україна внаслідок бойового зіткнення 15 серпня 2022 року з силами противника в районі населеного пункту Соледар, Бахмутського району, Донецької області, з метою отримання пільг, передбачених законом.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції зазначив про те, що заявниця, обґрунтовуючи вимоги заяви, посилалась на результати службового розслідування, викладені у Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №8706 від 04 жовтня 2022 року, відповідно до яких під час виконання бойових завдань при безпосередньої участі в заходах національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України 15 серпня 2022 року о 15 год. 30 хв., в результаті ведення бойових дій на вогневій позиції 4 механізованого роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилась поблизу АДРЕСА_1 під час цього бою солдат ОСОБА_4 , який знаходився на позиціях взводного опорного пункту позиції 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У ч.1 ст.46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч.2 ст.46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України).
Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (ст.1 Закону України «Про оборону України»).
Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні 2 ч.2 ст.46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, (в подальшому - затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376).
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, у зв`язку з чим суди можуть використовувати дані з відповідного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні 2 ч.2 ст.46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом, або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (п.п.81-85).
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням 2 ч.2 ст.46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у ч.2 ст.46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою (п.п.94, 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22).

Як вбачається з матеріалів справи, солдат ОСОБА_4 вважається таким, що зник безвісті 15 серпня 2022 року при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту Соледар, Бахмутського району, Донецької області.
Згідно розділу II Переліку Тимчасово окуповані РФ території України (наказ №376 від 28 лютого 2025 року) м.Соледар Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області є територією де з 24 січня 2023 року припинено активні бойові дії (код UA14020090010053316). Дата початку тимчасової окупації з 25 січня 2023 року.
За таких обставин, відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_4 померлим розпочався з 24 січня 2023 року, а з відповідною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду у травні 2025 року, а отже заява може бути задоволена з вищенаведених підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву, вважав, що оскільки територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_4 , на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником, то воєнні дії на цій території ще не завершені, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про оголошення безвісті зниклої особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України та є передчасними.
Тобто, суд першої інстанції вважав, що якщо після закінчення активних бойових дій на певній території, ця ж територія стала тимчасово окупованою, то перебіг строку, визначеного частиною другою статті 46 ЦК України, не розпочинається.

Колегія суддів нагадує, що у справі №755/11021/22, формулюючи висновки, Велика Палата Верховного Суду виходила з того (див. пункт 45 постанови), що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Оскільки за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_4 на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником; у суду з надзвичайно великою вірогідністю є достатні істотні підстави вважати, що військовослужбовець ОСОБА_4 загинув, і відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України може бути здійснений у цій справі з 24 січня 2023 року.
Такий висновок суду не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду про те, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій (див. пункт 109 постанови).
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 24 грудня 2025 року у справі №692/95/25, від 21 січня 2026 року у справі №127/11048/24, від 18 лютого 2026 року у справі №759/22513/24, від 04 березня 2026 року у справі №761/684/25, від 13 березня 2026 року в справі №352/1828/25.

Суд першої інстанції правильно визначившись із характером спірних правовідносин і встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення заяви, в інший спосіб розтлумачив частину другу статті 46 ЦК України, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність достатніх правових підстав для оголошено померлим ОСОБА_4 у результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України, загибель якого пов`язана з виконанням бойового завдання в умовах воєнного стану.

З урахуванням наведених в даній постанові висновків колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, грунтуються на фактичних обставинах справи встановлених в суді і підтверджених відповідними доказами, тому підлягають задоволенню.

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про задоволення заяви.

Пунктом 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа розглянута в порядку окремого провадження, тому відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України, судові витрати при ухваленні судом рішення не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Дмитра Ігоровича - задовольнити. 
Рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року - скасувати.
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Дмитра Ігоровича про оголошення фізичної особи померлою - задовольнити.
Оголосити померлим військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; датою смерті (загибелі) ОСОБА_4 вважати дату його вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ; визнати, що смерть (загибель) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , настала під час виконання ним обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Соледар, Бахмутського району Донецької області, Україна, під час введення бойових дій при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 06.05.2026р.

Головуючий суддя       О.В.Агєєв