КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/16167/25 Головуючий у суді І інстанції: Ул`яновська О.В.
провадження №22-ц/824/8077/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Нежури В.А., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні житлово-послуги у розмірі 81713 грн 36 коп., 3% річних у розмірі 7264 грн 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 37203 грн 60 коп., пеню у розмірі 394 грн 39 коп., судовий збір по справі у розмірі 3028 грн 00 коп..
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі отримують послуги з централізованого водопостачання та водовідведення холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) на підставі якого відповідачі зобов`язалися своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором, які вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, проте відповідачі в порушення умов договору щодо повної та своєчасної оплати спожитих за період з січня 2017 року по квітень 2025 року з надання вищевказаних послуг належним чином не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 81713 грн 36 коп., а також згідно п. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 81 713 грн 36 коп, 3% річних у розмірі 7264 грн 47 коп, інфляційні втрати у розмірі 37 203 грн 60 коп, пеня у розмірі 394 грн 39 коп, а загалом 126 575 грн 82 коп..
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір по справі у розмірі 3028 грн 00 коп..
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року скасувати та застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал». За наслідками розгляду апеляційної скарги прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідно до оскаржуваного рішення, судом розглядалась подана позовна заява ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Між тим, судом першої інстанції було прийнято рішення щодо ОСОБА_5 , якого не було залучено до справи.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності, зазначала, що Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Також посилалась на пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, на переконання апелянта, до введення карантину строки позовної давності можуть бути застосовані. А отже позивач має право на стягнення заборгованості та грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України за останні три роки, які передували введенню карантину, тобто з 12.03.2017 року по 12.03.2020 року.
Тому враховуючи строки позовної давності апелянт вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги до 12.03.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки пропещено строк позовної давності.
09 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ПрАТ «АК «Київводоканал», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. Відповідачі у свою чергу порушили умови договору, внаслідок неналежного виконання зобов`язань, а тому у відповідачів за період січня 2017 по квітень 2025 виникла заборгованість у розмірі 81713 грн 36 коп.. У зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 7264 грн 47 коп., інфляційні витрати у розмірі 37203 грн 60 коп., пеню у розмірі 394 грн 39 коп..
Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 по квітень 2025 у розмірі 81713 грн 36 коп., 3% річних у розмірі 7264 грн 47 коп. та інфляційні витрати у розмірі 37203 грн 60 коп., пеню у розмірі 394 грн 39 коп..
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою АДРЕСА_2 .
05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) (а.с. 11, 13-17).
Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.
У відповідності до п. 1.1 договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у порядку строки та на умовах, що передбачені договором.
Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення.
Відповідно до довідки ПрАТ «АК «Київводоканал» від 26.06.2025 року № 7098/8/8/02-25 відповідачі мають заборговаіність за період з 01.01.2017 року по 30.04.2025 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 81 713,36 грн, з якої заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - 79 816,05 грн, внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 104,58 грн та плата за абонентське обслуговування - 1792,73 грн (а.с. 24).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
У постанові Верховного суду від 18.05.2020 року у справі № 176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами з боку відповідачів та не виконання ними взятих на себе зобов`язань, щодо оплати за житлово-комунальних послуг.
Оскільки встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по оплаті за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції також дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2017 року по 30.04.2025 року у розмірі 81713 грн 36 коп., 3% річних у розмірі 7264 грн 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 37 203 грн 60 коп., пеню у розмірі 394 грн 39 коп..
Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги були заявлені до відповідачів, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , однак суд першої інстанції в резолютивній частині зазначив зокрема про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 , який не є стороною у справі, суд апеляційної інстанції відхиляє, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що при складанні повного тексту судового рішення від 12.01.2026 року в резолютивній частини рішення було допущено описку, а саме невірно зазначені прізвище, ім`я, по-батькові одного з відповідачів, а саме замість ОСОБА_4 помилкового вказано ОСОБА_5 .
На те, що зазначені обставини у написанні прізвище, ім`я, по-батькові одного з відповідачів є опискою, також вказує те, що решта ідентифікуючих ознак такі як дата народження, РНОКПП відповідає тим, що вказані у позовній заяві та які належать ОСОБА_4 , що додатково свідчить про те, що це є саме опискою, допущеною судом при оформленні повного тексту рішення суду, а не зміною суб`єктного складу відповідачів, як зазначає апелянт. Тому зазначені доводи апеляційної інстанції не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до ч. 4 сст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц та від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19, сформульований правовий висновок про те, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується розпискою від 28.07.2025 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримала копію увахли від 25.07.2025 року та позовну заяву з додатками (а.с. 57), однак ОСОБА_1 заяви про застосування позовної давності не подавала до суду першої інстанції, тому з урахуванням обізнаності відповідача про розгляду справи в суді першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності.
Також суд апеляційної інстанції враховує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на положення п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких строки позовної давності, які закінчувались в період з 12.03.2020 року по 30.01.2024 року є автоматично подовженими, адже дія карантинку у період з 12.03.2020 року по 31.06.2023 року та дія воєнного стану у період з 24.02.2022 року не припинялась.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не враховано положення ч. 1 ст. 264 ЦК України відповідно до якого, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за послги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 року по квітень 2025 року вбачається, що відповідачем частково погашалась заборгованості, а саме у 2017 році було здійснено оплату у загальному розмірі 1658,09 грн (у лютому 2017 року - 363 грн, у березні 2017 року - 363 грн, у травні 2017 року - 182,09 грн, у червні 2017 року - 400 грн, у вересні 2017 року - 350 грн) (а.с. 25).
Таким чином, вчинення відповдіачем дій спрямованих на погашення боргових зобов`язань перед позивачем за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_2 є визнанням наявності у відповідачів боргових зобов`язань.
Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Аналогічну позицію сформував Верховний Суд у постанові по справі № 127/23910/14-ц від 23 грудня 2020 року.
З огляду на викладене, заява апелянта про застосування строків позовної давності є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачами.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення житлово-комунальних послуг та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «02» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.А. Нежура

С.Г. Музичко