Справа № 496/8238/25
Провадження № 2/496/742/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого – судді Буран В.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Агаджанян Д.Х.,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Колосовської Л.Л. в режимі ВКЗ
представник відповідача – ОСОБА_2 – адвокат Смик О.О. в режимі ВКЗ
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі позивачка перебувала у шлюбі з 08.08.2012 року. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.08.2014 року шлюб між сторонами був розірваний.
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн. 
24.04.2015 р. позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , дошлюбне прізвище змінила ОСОБА_5 . В шлюбі з ОСОБА_4 у них народилось двоє дітей. Матеріальний стан змінився. 
Відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ «Судноплавна компанія «Укрферрі». Є власником двох квартир, матеріально забезпечений, його майнове становище покращилось, він має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім цього, у зв`язку зі зростанням витрат на утримання сина 1500 грн., які сплачує відповідач на теперішній час, недостатньо для життя та розвитку дитини. На утримання дитини потрібно більших коштів на теперішній час, ніж на момент винесення рішення про стягнення аліментів. Зміна стягнення аліментів є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку сина. 
З метою оздоровлення та відпочинку, син ОСОБА_6 у період з 16.06.2023 року по 29.06.2023 року відпочивав у таборі ДТ «Артек-Карпати Буковель» Лісовий». Вартість путівки складає - 24700грн.
З метою оздоровлення та відпочинку син ОСОБА_6 у період з 03.07.2025 року по 23.07.2025 року (2 зміни 03.07-12.07.2025 та 14.07-23.07.2025) відпочивав у дитячому таборі «Файно Кемп (Fayno Camp)» Хорватія, Савудрія. Загальна вартість туру на одну дитину складає - 1490 євро + 120євро 2 дні перезміни + 60 євро трансфер. Вартість туру на одну дитину складає - 1670 (1490+120+60) євро, по курсу до гривні складає – 72930 грн. (курс НБУ 1євро - 43,6709 станом на 24.01.2025р.). Також, син з 01.09.2024 року і до тепер відвідує спортивні заняття у ТОВ «Академія спорту», а саме: - персональні заняття з плавання, 3 рази на тиждень, за ціною 400грн. за 1 заняття, загалом за період 144 занять, загальною вартістю за період 57600грн.; -персональні заняття в залі, 3 рази на тиждень, за ціною 350 грн. за 1 заняття, загалом 128 заняття, загальною вартістю за період 44800грн. Загальна вартість занять за період з 01.09.2024р. по 06.11.2025р. по двом напрямкам складає 102400 грн. 
Всього додаткові витрати, які позивачка фактично понесла складають: 200030 грн. (24700+72930+102400).
Позивачка з теперішнім чоловіком самостійно оплачують освітні послуги, а також додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, оздоровлення та відпочинок. 
У зв`язку з цим, просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки з фіксованої суми 1500,00 грн. на частину від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача додаткові на утримання сина у розмірі 100015 грн.
17.02.2026 р. на електронну адресу суду надійшов відзив від представника відповідача в якому вона просить у позові відмовити повністю. 
Вказує, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 гривень щомісячно на підставі заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2014 р. Аліменти сплачувалися весь час в добровільному порядку шляхом щомісячних грошових переказів на ім`я позивачки через Укрпошту. Заборгованість зі сплати аліментів виникла в наслідок того, що позивач в 2022 р. виїхала до Іспанії та грошові перекази перестали нею отримуватися і кошти почали накопичуватися на Укрпошті. Тоді відповідач прийняв рішення щодо відкладання щомісячних аліментів, але не надсилання їх. Повернувшись на територію України позивач не повідомила про це відповідача. З моменту відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів, відповідач відразу погасив виниклу заборгованість та станом на 01.02.2026 р. заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 78520962. Зазначає, що позивачка звернулася до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження за зазначеним рішенням суду тільки 03.07.2025 року та після того, як суд не задовольнив її позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Матеріальний стан відповідача після винесення 30.10.2014 року рішення Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1500,00 грн. щомісячно, не зазнав значних змін у бік його покращення, а навпаки його матеріальний стан погіршився, оскільки наразі відповідач не має доходу. Також, позивачем не надано доказів щодо погіршення свого матеріального становища або стану здоров`я, та не доведено розміру реальних витрат на дитину, а лише зазначено про необхідність більших коштів на утримання дитини.
Крім того, відповідач намагався підтримувати відносини із дитиною і не один раз відправляв подарунки дитині, проте позивачка їх не отримувала і вони поверталися. Також, позивачка систематично не дає можливості спілкуватися з дитиною, у зв`язку з чим відповідач по даній справі вимушений був звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Постановою ВС від 21.05.2020 року по справі № 496/2970/16-ц позов було задоволено. В свою чергу, позивачка двічі намагалася позбавити відповідача батьківських прав. Так, відповідно до Постанови апеляційного суду Одеської області від 20.11.2018 року по справі № 520/12923/16-ц в позові було відмовлено.
Фінансова можливість позивача нести значні по вартості додаткові витрати на дитину на відпочинок у літніх таборах, оплачувати індивідуальні спортивні заняття, які не обґрунтовані життєво необхідними обставинами для дитини, не можуть бути обов`язковими для відшкодування відповідачем, тим паче, що вони є неспівмірними з його матеріальним станом. Лише одне бажання позивача, щоб дитина відпочивала у дорогих таборах та відвідувала дорогі індивідуальні спортивні заняття не можуть бути підставою для стягнення таких додаткових витрат із відповідача. Позивачем не надано доказів, що дитина має якісь захворювання і саме відпочинок у цих таборах може поліпшити його стан здоров`я. Так само не надано і доказів, що дитина має певні спортивні здібності та досягнення в спорті, розвиток яких може бути забезпечений саме відвідуванням індивідуальних спортивних занять. Підтримання здорового фізичного розвитку дитини може бути забезпечений відвідуванням спортивних занять за більш нижчою вартістю (наприклад, вартість абонементу в басейн «Динамо» коштує 420 грн. на місяць, при умові відвідування тричі на тиждень).
Відповідач вважає, що позивачка жодним належним та допустимим доказом не довела наявність особливих обставин, які потребують у необхідні здійснення таких значних додаткових витрат (а.с.78-108).
03.03.2026 р. на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача в якому вона пояснює, що відповідач заперечуючи проти позову в частині зміни способу стягнення аліментів, не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу того, що він, після присудження судовим рішенням аліментів, став непрацездатним, хворіє, перебуває на обліку в центрі зайнятості у пошуку роботи, погіршився його матеріальний стан. Як позивачка зазначала у позові, її сімейний стан змінився, крім сина ОСОБА_3 , у неї на утриманні є ще двоє малолітніх дітей: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім цього, її з відповідачем син ОСОБА_3 з народження має розлади вегетативної нервової системи, Вертебробазилярний артеріальний синдром, Шийно черепний синдром. У зв`язку з неврологічним діагнозом, дитина постійно знаходиться під наглядом лікаря невропатолога, періодично потребує здачі аналізів та підтримуючої терапії. Зміна способу стягнення аліментів, також, викликана тим, що сума аліментів 1500 грн., яку сплачує відповідач на теперішній час, недостатня для життя та розвитку дитини з урахуванням зросту споживчих цін на товари і послуги в Україні та відповідно зростанням витрат на утримання дванадцятилітнього сина.
Після отримання відзиву щодо не надання жодного доказу оплати за понесені додаткові витрати пов`язані з відвідуванням ОСОБА_6 з 01 вересня 2024 року персональних занять з плавання тричі на тиждень та персональних занять в залі тричі на тиждень, загальною вартістю 102400 грн. за період з 01.09.2024 року по листопад 2025 року, надано письмову відповідь ТОВ «Академія спорту» за вих. №4 від 19.02.2026 року на адвокатський запит, де зазначено, що ОСОБА_1 дійсно були сплачені кошти у розмірі 102400 грн. за період з 1 вересня 2024 року по 6 листопада 2025 року. Дані кошти були сплачені за послуги що надавалися дитині сину ОСОБА_6 . З технічних причин, надати копію платіжних документів, за такий період ТОВ «Академія спорту» не має можливості, за терміном давності. Таким чином, понесені позивачем додаткові витрати пов`язані з відвідуванням ОСОБА_6 з 01 вересня 2024 року персональних занять з плавання тричі на тиждень та персональних занять в залі тричі на тиждень, загальною вартістю 102400грн. 
ОСОБА_6 з 2019 року до 01 вересня 2024 року відвідував групові заняття з плавання у ТОВ «Академія спорту», крім цього, дитина відвідувала групові і індивідуальні заняття з ЛФК у вказаному закладі, а з 01 вересня 2024 року до теперішнього часу відвідує персональні заняття з плавання, а також персональні заняття в залі 3 рази на тиждень. Необхідність у відвідуванні персональних занять з плавання та персональних занять в залі була викликана тим, що сину було тяжко фізично займатися в групі з іншими дітьми, він не встигав виконувати завдання тренера на рівні з іншими дітьми, тому, за рекомендацією тренера син став відвідувати персональні заняття. 
Що стосується понесених позивачкою витрат за відпочинок сина ОСОБА_3 у таборі ДТ «Артек-Карпати Буковель» Лісовий» з 16.06.2023 року по 29.06.2023 року. Як зазначала позивачка в позові, з метою оздоровлення та відпочинку, їх син ОСОБА_6 у період з 16.06.2023 року по 29.06.2023 року відпочивав у таборі ДТ «Артек-Карпати Буковель» Лісовий». Вартість путівки складає – 24700 грн.
Так дійсно, ОСОБА_4 було сплачено за вказаній табір, але, це гроші, які були понесені сім`єю і не має значення ким саме вони були сплачені. Що стосується понесених позивачкою витрат на відпочинок сина ОСОБА_3 у таборі «Файно Кемп (Fayno Camp)» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з 23.07.2025 року– 2 зміни. 
Як зазначала в позові позивачка, з метою оздоровлення та відпочинку сина ОСОБА_6 у період з 03.07.2025 року по 23.07.2025 року відпочивав у дитячому таборі «Файно Кемп (Fayno Camp)» Хорватія, Савудрія. Загальна вартість туру на одну дитину складає 1490 євро + 120євро 2 дні перезміни + 60 євро трансфер. У зв`язку з викладеним просить позов задовільнити (а.с.113-117)
16.03.2026 р. на електронну адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача в якому вона пояснює, що позивач невірно трактує інформацію, зазначену в характеристики відповідача від 27.09.2023 року. Так відповідачем надані документи, а саме, довідка ТОВ Судноплавна компанія «УКРФЕРІ» від 02.02.2026 року, яка підтверджує відсутність доходу та в якій зазначено, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати на період воєнного часу. Перебування працівника у відпустці, в тому числі і без збереження заробітної плати, не впливає на той факт, що ОСОБА_2 вважається працівником даної компанії, тобто трудові відносини не припинялися, а тому цілком вірно було зазначено в характеристиці, що він працює. А тому вважають, що відповідач належними та допустимими доказами довів погіршення свого матеріального стану. Позивач не надав до суду доказів, які б спростовували даний факт.
Доказами у справі не можуть бути припущення, при цьому, твердження позивача, що «наявність у відповідача на праві власності двох квартир не виключає факту, що відповідач може здавати їх в оренду та отримувати додатковий прибуток» є нічим іншим ніж необґрунтовані припущення та домисли позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні положень ЦПК України. 
Крім того, відповідачем у відзиві на позов зазначалося, що дані квартири не здаються в оренду, оскільки вони використовуються особисто відповідачем та його батьками. Відповідачем надано документи, які підтверджують відсутність в нього на праві власності іншого нерухомого майна, ніж зазначені у відзиві на позовну заяву квартири. Також зазначено з наданням відповідних доказів, що одна з двох квартир була придбана за рахунок коштів його батька. Оскільки ОСОБА_2 є єдиним сином в сім`ї, то оформлення квартири було здійснено на нього, але фактично квартира перебуває у користуванні його батьків. Зворотнього позивач не довів. Автомобіль марки HYUNDAI SONATA, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 до теперішнього часу перебуває у власності відповідача. Зазначене спростовує твердження позивача про нібито факт відчуження зазначеного транспортного засобу та отримання від продажу коштів, що також спростовує доводи позивача про поліпшення матеріального стану відповідача. 
Таким чином, відповідач вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами зміну, в бік поліпшення, матеріального стану відповідача. Навпроти, матеріали справи містять беззаперечні докази значного поліпшення матеріального стану позивачки та подання даного позову з єдиною метою, враховуючи знаходження на даний момент відповідача у відпустці без збереження заробітної плати, це утворення заборгованості зі сплати аліментів для можливості втретє подати позов про позбавлення його батьківських прав. Тобто позивачка має на меті завдання будь-якої шкоди відповідачу, а не матеріальне забезпечення їх спільного сина. Доказом цього є час звернення до виконавчої служби про відкриття провадження про стягнення аліментів, а також всі дії позивачки в їх сукупності протягом тривалого часу.
Також позивачка підтвердила, що вартість путівки за відпочинок в таборі ДТ «Артек-Карпати Буковель» Лісовий» була сплачена її чоловіком, а не нею особисто. Підтверджень про те, що оплата відбулася за спільні кошти позивачки та її чоловіка матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до положень СК України вітчим має право приймати участь в утриманні пасинка.
Оплата за відпочинок на 2 зміни у дитячому таборі «Файно Кемп» Хорватія, Савудрія, як стверджує позивачка, підтверджується ваучером. Проте, це не є належним первинним бухгалтерським (фіскальним) документом про здійснення оплати, крім того, з нього не видно ким саме та в якій спосіб було здійснено таку оплату. Таким чином, позивачка не підтвердила належними та допустимими доказами здійснення оплати за відпочинок сина саме нею. А з урахуванням навіть не намагання нею узгодити такий відпочинок з відповідачем, зазначені витрати не підлягають будь-якій компенсації відповідачем. Позивачка постійно наголошую, що її спільний з відповідачем син має проблеми з народження, але це не підтверджується доданими нею документами до відповіді на відзив (самий перший запис лікаря невролога датований 2019 роком). Крім того, в наданих документах не прослідковується постійна необхідність в заняттях плаванням. Така рекомендація зазначається періодично. Відповідач не заперечує, що заняття плаванням в будь-якому випадку позитивно впливають на стан здоров`я, але такі заняття можуть бути груповими, а не індивідуальними. Обґрунтування позивача в необхідності саме індивідуальних занять з плавання та в залі (звертаю увагу суду, що згідно рекомендацій лікарів, рекомендовано ЛФК, а не заняття в залі) тим, що «… сину було тяжко фізично займатися в групі з іншими дітьми, він не встигав виконувати завдання тренера на рівні з іншими дітьми, тому, за рекомендацією тренера син став відвідувати персональні заняття» є необґрунтованими з огляду на наступне. Як вже зазначалося, лікарями було рекомендовано ЛФК, а не індивідуальні заняття в залі. 
Плавання рекомендовано як один зі способів поліпшення загального стану здоров`я, а не заняття для спортивних досягнень, а тому не зрозумілі пояснення щодо не встигання виконувати вимоги тренера. Більш того, якщо дитина, як зазначає позивач, не встигає за іншими дітьми, то її можна перевести в іншу групу, в якій займаються діти з меншою інтенсивністю. Дитина повинна просто плавати заради здоров`я, а не виконувати нормативи за певний час. Крім того, як зазначила сама позивачка, саме за рекомендацією тренера почалися індивідуальні заняття після майже 5 років занять з плавання. Це виглядає досить дивно, більш того належних доказів таких рекомендацій позивачем не надано, а дані доводи вказані тільки з її слів.
Звертають увагу суду, що стягнення додаткових витрат на дитину можливо виключно у разі наявності особливих обставин. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Більш того обирання особисто позивачем дорогих місць відпочинку та видів і форм спортивних занять, які вона має можливість оплачувати в силу її значного матеріального становища не може покладати необґрунтований тягар на відповідача, який не має матеріальної можливості їх оплачувати. 
Відповідач вважає, що позивачка жодним належним та допустимим доказом не довела наявність особливих обставин, які потребують у необхідності несення додаткових витрат. Крім того, вважають за необхідне зазначити, що докази позивачем подаються разом із позовною заявою, а у випадку неможливості їх за певних обставин про це зазначається у позові. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що необхідність у поданні додаткових доказів виникла, у зв`язку із поданням відповідачем відзиву на позов. Вказують, що відповідачем у відзиві на позов викладені заперечення проти тих обставин, які зазначені позивачем у позові і не вказують на нові обставини, які потребують доведенню з боку позивача новими додаткових доказами. При заявлені вимоги про стягнення додаткових витрат саме позивач повинна довести наявність особливих обставин, які потребують у необхідності несення додаткових витрат і факт дійсного їх понесення та надати на підтвердження цих доводів всі наявні у позивача відповідні докази. Проте, позивачем не дотримано положення ЦПК України щодо строків надання доказів та не надано доказів неможливості подання разом із позовом доказів, доданих до відповіді на відзив, а тому вважаємо, що надані позивачем додаткові документи не можуть бути прийнятті судом та піддаватися оцінці під час прийняття рішення по справі (а.с.125-129).
Представник позивача ОСОБА_1 – адвоката Колосовської Л.Л. в режимі ВКЗ на позові наполягала та просила позов задовільнити.
Представник відповідача – ОСОБА_2 – адвокат Смик О.О. в режимі ВКЗ на своєму запереченні наполягала та просила відмовити у позові.
В судовому засіданні головуючий, з метою ухвалення по справі вмотивованого та обґрунтованого рішення, протокольною ухвалою, прийняв письмові докази надані позивачем та приєднав їх до справи. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони по справі мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 зареєстрованого виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №55 (а.с.28).
Відповідно до заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області №496/3160/14-ц від 11.08.2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.20-21).
Відповідно до заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області №496/4513/14-ц від 30.10.2014 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1500 грн. (а.с.15-16). 
24.04.2015 року позивачка по справі одружилась та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 94 (а.с.27).
Відповідно до довідки виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області №776 від 20.05.2025 року, виданої ОСОБА_1 1990 р.н., що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_4 1989 р.н., син – ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька – ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , син – ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.35).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір присуджених до стягнення аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини.
Приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Що стосується додаткових витрат, суд дійшов наступного висновку.
Згідно розрахунку ТзОВ «Партур» путівка в ДТ «Артек – Карпати Буковель «Лісовий» ОСОБА_12 у період з 16.06.2023 року по 29.06.2023 року відпочивав у таборі, вартість путівки складає 24700,00 грн. (а.с.42-43).
З метою оздоровлення та відпочинку ОСОБА_6 у період з 03.07.2025 року по 23.07.2025 року (2 зміни 03.07-12.07.2025 та 14.07-23.07.2025) відпочивав у дитячому таборі «Файно Кемп (Fayno Camp)» Хорватія, Савудрія. Загальна вартість туру на одну дитину складає - 1490 євро + 120 євро 2 дні перезмінки + 60 євро трансфер, що підтверджується додаток №3 до договору Про надання послуг з організації відпочинку у дитячому таборі від 24.01.2025р. (а.с.54), що підтверджується договором публічної оферти про надання послуг з додатками від 24.01.2025р. (а.с.46-51). Вартість туру на одну дитину складає - 1670 (1490+120+60) євро та була сплачена, що підтверджується ваучером АА №25/01/2025 від 25.01.2025р. ТОВ «Файно Тур». Оскільки, згідно п.4.3 договору оплата здійснюється в гривнях, то вартість туру - 1670 євро по курсу до гривні складає – 72930 грн. (курс НБУ 1 євро - 43,6709 станом на 24.01.2025р. (а.с.56).
Відповідно до листа Академія спорту від 06.11.2025 року №37 виданий за запитом ОСОБА_1 , для пред`явлення за вимогою. ТОВ «Академія спорту» засвідчує, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2024 року і до тепер, 06 листопада 2025 року, дійсно відвідує спортивні заняття у ТОВ «Академія спорту», а саме: - персональні заняття з плавання, 3 рази на тиждень, за ціною 400 гривень за 1 заняття з урахування ПДВ, загалом за період 144 занять, загальною вартістю за період 57600 гривень, з урахуванням ПДВ; - персональні заняття в залі, 3 рази на тиждень, за ціною 350 гривень за 1 заняття з рахуванням ПДВ, загалом 128 заняття, загальною вартістю за період 44 800 гривень, з урахуванням ПДВ. Загальна вартість занять за період з 01 вересня 2024 року по 06 листопада 2025 року, по двом напрямкам складає 102 400 гривень (а.с.60).
Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодично або постійно.
Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.
Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо.
Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідач є працездатним, тривалий час сплачував лише 1500 грн. аліментів, що є дуже малою сумою аліментів, особливо враховуючі, що головний щоденний «тягар» піклування лягає на матір в даному випадку, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, тому має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. 
Придбання відповідачем нерухомості, суд вважає покращенням його матеріального становища. Заперечення, що нерухомість була придбана на кошти батьків відповідача, суд не приймає до уваги, за недоведеністю цієї обставини. Грошові кошти у цивільному обороті характеризуються родовими ознаками. Суду не надано доказів, що за придбану нерухомість розрахувались само батьки відповідача. Право власності зареєстровано за ним, зворотне не доведено.
Рішення ухвалюється у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 81, ЦПК України, 180, 181, 183, 184, 185, 192 СК України, - 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину – задовольнити.
Змінити розмір аліментів, які стягується на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2014 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 з моменту набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) понесенні додаткові витрати на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмір 100015,00 грн. 
В частині стягнення аліментів допустити негайне виконання рішення суду - у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Буран В.М.