Справа № 126/374/26 
Провадження № 33/801/683/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 грн. судового збору на користь держави.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції.
У скарзі зазначає, що  оскільки факт перебування у стані алкогольного сп`яніння не доведений, є підстави вважати протокол недійсним, а висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 помилковим, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.
Також  ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що він не був присутнім у судовому засіданні та постанову суду за місцем реєстрації не отримував. Він є військовослужбовцем, що унеможливлює вчасну підготовку та подання апеляційної скарги. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Бершадського районного суду Вінницької області винесено 30 квітня 2026 року у відсутність ОСОБА_1 ..
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 10 червня 2026 року.
Доказів того, що  ОСОБА_1 до подання апеляційної скарги отримував копію оскаржуваної постанови матеріали справи не місять, поштовий конверт повернуся на адресу суду із відміткою пошти про невручення кореспонденції.
Оскільки  ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що він отримував копію оскаржуваної постанов, зважаючи на те, що  ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
У судове засідання, призначене на 30 червня 2026 року, ОСОБА_1 та адвокат Мотальова-Кравець В.Ю. не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення,  не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що  ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №587293, складеного інспектором відділу поліції №1 (м. Бершадь) Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Синявським Р.М., 09 лютого 2026 року о 20 год. 00 хв. в с. Устя по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фіат Скудо», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу, проба позитивна - 1,22 проміле, тест №12. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
Цифровий показник приладу «Drager Alcotest 6820» становить 1,22 ‰, що відображено у роздрукованих на папері показниках спеціального технічного засобу та зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3,4).
У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходив з того, що його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №587293 від 09 лютого 2026 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківкою приладу Драгер, результат тесту 1,22 проміле; диском з відеозаписом.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особами в стані алкогольного сп`яніння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
У ч. 7 ст. 294 КУпАП зазначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Тобто суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції лише в тій частині, яка оскаржується в апеляційній скарзі, і розглядає ті питання, про які йде мова в апеляційній скарзі. 
За своїм змістом апеляційна скарга ОСОБА_1 є відтворенням нормативних положень КУпАП (щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, порядку проведення огляду на стан сп`яніння, тощо), Правил дорожнього руху (щодо суб`єкта відповідальності), Закону України «Про національну поліцію» (щодо підстав зупинки), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року (щодо порядку проведення огляду), рішень Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.
Разом з тим,  ОСОБА_1 , цитуючи (наводячи зміст) у тексті скарги положення вказаних вище нормативно-правових актів не робить жодних висновків (підсумків) та не проектує їх на обставини даної справи.
Суд першої інстанції за результатами розгляду справи дійшов висновку, що  ОСОБА_1 було порушено п.2.9а ПДР України та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, сп`яніння, у зв`язку з чим притягнув його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
Особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна зазначити в чому саме полягає незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, яке оскаржується, чого  ОСОБА_1 зроблено не було.
Апеляційний суд, за відсутності в скарзі відповідного обґрунтування, не може самостійно визначати, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, якщо про це не зазначено в апеляційній скарзі. 
В кінці тексту апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що через недоведеність факту перебування у стані алкогольного сп`яніння є підстави вважати протокол недійсним, а висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на його винуватість помилковим.
При цьому, ОСОБА_1  не обґрунтовано свою позицію в частині недоведеності факту його перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Які саме обставини вказують про недійсність протоколу про адміністративне правопорушення, скаржником також не зазначено.
Апеляційна скарга  ОСОБА_1  містить загальні доводи, без наведення конкретних обґрунтувань та підстав, через які оскаржується судове рішення, а відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Апеляційний суд зауважує, що не дивлячись на факт проходження ОСОБА_1 військової служби, апеляційну скаргу в його інтересах подано адвокатом Мотальовою Кравець В.Ю..
Однак, сторона захисту, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилася, своїм право на надання пояснень по суті порушення не скористалася, що свідчить про її пасивну поведінку та небажання брати участь у судовому засіданні задля спростування висновків суду першої інстанції. 
У п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП зазначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало