Справа № 373/217/26
Провадження № 2/373/751/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року       м. Переяслав
Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Опанасюка І.О., 
за участю:
секретаря судових засідань Бутович Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, цивільну справу № 373/217/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Виклад позовних вимог.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко Марія Миколаївна звернувся до суду з вказаною заявою та просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018 в розмірі 274 106 гривень 47 копійок, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 82206.47 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 125868.91 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 59158.25 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 6872.84 грн. Також просить стягнути понесені судові витрати які складаються із судового збору в розмірі 3289.28 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 гривень. 
Позовні вимоги обгунтовані тим що 04.05.2018 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір № 014/0210/82/0175237, за яким Банк зобов`язаний надати Клієнту кредит в сумі 72230.25 грн із строком на 48 місяців з 04.05.2018 (дата надання кредиту) по 04.05.2022 (Дата повного погашення Кредиту).
Умовами кредитного договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом, а також в Договорі закріплено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70.0 років.
Договір підписаний сторонами.
Кредитодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти на позичальнику. Однак відповідач кредит та проценти у встановлений строк не повернув, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
Право вимоги за договором двічі відступалося: 
20.09.2019 було укладено договір № 114/2-19-F відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними
договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/0210/82/0175237.
28.12.2022 було укладено договір № 28-12/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/0210/82/0175237
Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним Договором і понесені судові витрати. 

Рух справи в суді.
Ухвалою від 02.03.2026 відкрито провадження в даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.
Поштове відправлення із копією ухвали суду, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулось без вручення з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».
01.06.2026 ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
Судове засідання призначене на 13:30 год 11.06.2026.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.
На підставі частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відзив на позов до суду не надходив.
Заяв та клопотань з боку відповідача до суду також не надходило.
В судовому засіданні представник позивача Ткаченко М.М. направила заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України. 
Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.
04.05.2018 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1  було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0210/82/0175237 (далі за текстом – Договір) в письмовій формі. Договір підписаний відповідачем (позичальником). 
Мета отримання кредиту для задоволення споживчих потреб позичальника.
Сума кредиту – 72230.25 гривень, яка складається з кредитну в розмірі 65000.00 грн та сплата страхового платежу на користь страховика в розмірі 7230.25 грн. (п.п. 1.1.1 та 1.1.2 Договору).
Умови кредитування погоджені сторонами в Договорі.
Датою видачі кредиту є 04.05.2018. Дата погашення кредиту 04.05.2022.
Строк кредиту – 48 місяців із дати надання (п. 1.1.6 Договору). 
Процентна ставка – фіксована, та становить 44.9%. річних. Проценти сплачуються щомісячно, відповідно до графіку погодженого сторонами (Додаток №1 до Договору).
Пунктом 8.1 Договору позикодавець наділений правом відступлення права вимоги без попереднього погодження із позичальником.
Пунктом 8.2 Договору визначено, що новий кредитор набуває всі права та обов`язки за цим Договором по відношенню до позичальника.
Пунктом 12.1. Договору встановлена дія Договору в часі, виходячи з якої, Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе за Договором зобов`язань. 
Договір підписаний сторонами. 
Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредит готівкою», в якому викладені всі суттєві умови кредитування: сума кредиту, строк кредитування, розмір процентів та порядок їх сплати, також містить підписи сторін. 

З виписок по особовому рахунку наданої АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» 21.03.2025 за період з 04.05.2018 по 03.05.2019 та за період з 04.05.2019 -12.12.2019 по банківському рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 , вбачається, що 04.05.2018 на зазначений рахунок були зараховані кошти в розмірі 72230.25 гривень. 
Призначення платежу: Видача кредиту ОСОБА_2 згідно договору № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018. 
З цієї ж виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 певний час здійснював платежі з планового погашення кредиту, зокрема: 04.06.2018 - 507.58 грн, 04.07.2018 - 615.17 грн, 04.08.2018 - 550.40 грн, 04.09.2018 - 571.39 грн, 04.10.2018 - 679.27 грн, 04.11.2018 - 619.08 грн., 04.12.2018 – 727.18 грн, 04.01.2019 – 670.42 грн, 04.02.2019 – 695.99 грн, 04.03.2019 – 968.29 грн, 04.10.2019 – 439.81 грн, 04.11.2019 – 355.46 грн.
За кредитною лінією відкритою за договором № 014/0210/82/0175237 відповідачем отримувались додаткові кошти та збільшилась сума кредиту. 
Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018 за основним зобов`язанням – тілом кредиту станом на 12.12.2019 збільшена до 82 206.47 грн, що також убачається із виписок про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 наданими АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Право вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як нового кредитора, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №014/0210/82/0175237 від 04.05.2018 підтверджено з боку позивача договір № 114/2-19-F від 20.09.2019 відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за цим Договором та договором № 28-12/2022 від 28.12.2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги, в тому числі і за даним кредитним Договором.
В підтвердження права вимоги позивача, як нового кредитора за Договором № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018, суду також надані до витяги з реєстру боржників до договору № 114/2-19-F від 20.09.2019та договору № 28-12/2022 від 28.12.2022, зокрема відносно ОСОБА_1 .
Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, на дату звернення до суду з позовом, заборгованість ОСОБА_1 за кредитом склала 274 106 гривень 47 копійок, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 82206.47 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 125868.91 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 59158.25 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 6872.84 грн. 

Норми права які застосовує суд.
Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог статті 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Тому, посилання представника позивача на те, що після надходження додаткових доказів від товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» їх невідкладно буде направлено до суду, судом не приймається, оскільки всі докази щодо укладення договору позики позикодавцем (первісним кредитором) мали бути передані позивачу (фактору, новому кредитору).
За правилами статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Висновки суду.
Предметом доказування у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (договором позики), складають такі обставини: факт укладення цього договору, а також факт перерахування позикових коштів позичальнику в сумі, що відповідає умовам договору. 
Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018 та додатки до нього схвалені сторонами шляхом накладення підписів на них. З боку відповідача, Договір та додатки до нього підписані власноручно. 
Підтвердження отримання відповідачем коштів обумовлених договором № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018, є виписка по банківському рахунку відкритому у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 , з якої вбачається, що 04.05.2018 на зазначений рахунок були зараховані кошти в розмірі 72230.25 гривень, та з урахуванням додаткового кредитування, відповідачем отримані кредитні кошті в сумі 82 206.47 грн. 
Призначення платежу: Видача кредиту ОСОБА_2 згідно договору № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018.
У такий спосіб, позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами виникнення між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» як первинним кредитором (позикодавцем) та ОСОБА_1 зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених у договорі про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018.

Факт відступлення права вимоги з боку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та в свою чергу перевідступлення грошової вимоги за кредитним договором № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018 з боку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», і набуття останніми права вимоги до відповідача, суд вважає також підтвердженим належними та допустимими доказами, а саме факторинговим договором № 114/2-19-F від 20.09.2019 та факторинговим договором № 28-12/2022 від 28.12.2022, а також реєстрами боржників та актами їх передачі, до вказаних договорів.
Крім того, якщо особа, схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд задовольняє позов про стягнення боргу за таким кредитним договором.
Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
Відповідач схвалив даний правочин своїми наступними діями – неодноразово здійснював часткову оплату (чергові платежі) за кредитним договором.
Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу».
Отже, заявлену до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 82 206.47 гривеньсуд вважає підтвердженою належними та допустимими доказами. 

Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Вдповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Проценти за «користування кредитом» які нараховуються спливу строку кредитування, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
У цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).
Відсотки за договором нараховувались первісними кредиторами до відступлення права вимоги за договором № 114/2-19-F від 20.09.2019 в сумі 125868.91 грн та новим кредитором (позивачем) після переходу до нього права вимоги за договором факторингу № 28-12/2022 28.12.2022 - в сумі 59 158.25 грн.
Датою видачі кредитних коштів та підписання кредитного договору є 04.05.2018, а датою погашення кредиту є 04.05.2022.
Перевіряючи розмір заявлених до стягнення відсотків, суд вважає, що їх нарахування повинно нараховуватись в межах строку дії Договору 48 місяців з дати укладення за процентною ставкою 44.9%. річних, яка є фіксованою, що узгоджується із регулятивною нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а відтак вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають до задоволення в сумі 125868.91 грн.
В частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом нарахованих після 04.05.2022 в розмірі 59158.25 грн слід відмовити, оскільки вони нараховувались після спливу строку кредитування та їх нарахування не відповідає вимогам ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом відповідно до ст. 625 ЦК України заявлено не було. 
Щодо заявлених до стягнення заборгованість за пенею та/або штрафами - 6872.84 грн, то вказана вимога підлягає до задоволення, оскільки нарахована первісним кредитором, узгоджується з умовами Договору та на неї не розповсюджується дія мораторію встановленого у 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Вирішення судових витрат.
Судові витрати, заявлені до стягнення з відповідача в даній справі, складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 3289.28 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 25000.00 грн. 

Щодо судового збору.
Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на суму 214 948 гривень 22 копійок, що становить78,41% від заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме - 3127 грн 99 коп. 

Щодо витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Водночас пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги №01/07/2024 від 01.07.2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № «775», витягом з Акту№17 про надання правничої допомоги на суму 25000,00 грн. 
Факт надання юридичних послуг, згідно із п. 4.3 договору про надання правничої допомоги №01/07/2024 від 01.07.2024 підтверджується витягом з Акту№17 про надання правничої допомоги від 31.12.2025, який підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств, що є підтвердженням наданих послуг.
При цьому Касаційний цивільний суд Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 висловив правову позицію, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
В той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт, принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення, у розмірі 5000,00 грн., які підлягають присудженню до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 137, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 512, 526, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 014/0210/82/0175237 від 04.05.2018 у розмірі 214 948 (двісті чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) гривень 22 копійок, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 82206 (вісімдесят дві тисячі двісті шість) гривень 47 копійок, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 125868 гривень 91 копійок, заборгованість за пенею – 6872 гривень 84 копійок. 

Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3127 грн 99 коп. 
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. 

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133; код ЄДРПОУ 44276926;
відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І. О. Опанасюк