Справа № 560/16692/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

12 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі – відповідач), у якому просить суд: визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 донарахувати додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн на місяць за час стаціонарного лікування у періоди з 07.05.2025 до 04.06.2025, з 04.06.2025 до 19.06.2025 та з 02.09.2025 до 09.09.2025; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 донарахувати таку винагороду за час відпустки за станом здоров`я у зв`язку з травмою, яка належить до тяжких; визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ та виплатити 1 000 000 грн на підставі абзацу третього пункту 4 постанови № 153.
Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Зазначає, що після звільнення з полону 06.05.2025 з 07.05.2025 проходив заходи реінтеграції у військовій частині НОМЕР_2 , з 04.06.2025 до 19.06.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни», після чого йому було надано відпустку для лікування до 18.07.2025. 
Вказує, що у період з 02.09.2025 до 09.09.2025 отримував медичну допомогу у Вінницькому військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону.
Позивач пов`язує зазначені періоди з наслідками мінно-вибухової травми, отриманої у березні 2022 року під час захисту Батьківщини. 
На підтвердження посилається на довідку ВЛК від 09.09.2025 № 2025-0909-0910-2263-7, якою встановлено наслідки мінно-вибухової травми тяжкого ступеня, причинний зв`язок травми із захистом Батьківщини та віднесення її до тяжких.
Щодо винагороди у розмірі 1 000 000 грн позивач зазначає, що був призваний на військову службу під час воєнного стану до досягнення 25-річного віку, 20.03.2022 під час масованого наступу виконував завдання на території військової частини НОМЕР_1 , того ж дня потрапив у полон та був звільнений 06.05.2025. 
На його переконання, ці обставини відповідають абзацу третьому пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». 
Відсутність окремих бойових документів позивач пов`язує з неналежним оформленням або зберіганням документів військовим командуванням.
Згідно із відзивом на позов, Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти позову повністю з таких підстав.
Стосовно постанови № 168 відповідач зазначає, що з 07.05.2025 до 19.06.2025 позивач проходив реінтеграцію та лікування у зв`язку із захворюванням F43.2 - розладом адаптації, а не у зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом. 
Вказує, що довідка ВЛК від 19.06.2025 визначає цей стан як захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, і рекомендує відпустку у зв`язку з хворобою.
Період з 02.09.2025 до 09.09.2025 відповідач кваліфікує як проходження позивачем медичного огляду ВЛК, а не стаціонарне лікування. 
Встановлення 09.09.2025 тяжкої травми, на думку відповідача, не підтверджує лікування позивачем цієї травми у зазначений період.
Щодо постанови № 153 відповідач визнає факт перебування позивача у полоні, але заперечує належне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях у районах ведення бойових дій. 
Посилаючись на окреме доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд, відповідач указує на відсутність бойового наказу або розпорядження, індивідуальних відомостей у журналі бойових дій та рапорту командира підрозділу.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 26.02.2022. 
Станом на 26.02.2022 позивач не досяг 25-річного віку. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2025 № 283 його виключено зі списків особового складу та звільнено у запас у зв`язку зі звільненням з полону та небажанням продовжувати військову службу.
Довідкою Служби безпеки України підтверджено перебування позивача у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України з 20.03.2022 до 06.05.2025. 
Матеріали справи не містять відомостей про добровільну здачу позивача у полон. Відповідач на таку обставину не посилається.
Повідомлення військової частини НОМЕР_2 про надходження військовослужбовців на лікування містить запис про прибуття позивача 07.05.2025 для проходження заходів реінтеграції після звільнення з полону. 
Документ підтверджує перебування позивача у військовій частині НОМЕР_2 , але не містить діагнозу, опису стаціонарного режиму, конкретних медичних втручань та висновку про надання допомоги у зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом упродовж усього періоду до 04.06.2025.
Повідомлення військової частини НОМЕР_2 про виписку підтверджує, що 04.06.2025 позивача виписано та переведено до КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни». 
У примітці документа зазначено про обов`язкове направлення звільнених з полону військовослужбовців на медичний огляд ВЛК для визначення придатності та причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій і каліцтв.
Випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3477 підтверджено перебування позивача у неврологічному відділенні КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни» з 04.06.2025 до 19.06.2025. 
У виписці зазначено такі діагнози: хронічна вертеброгенна торакалгія; розлад адаптації, змішана тривожно-депресивна реакція з інсомнічним компонентом. 
Після проведеного лікування позивача виписано з поліпшенням і рекомендовано відпустку у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
Довідкою ВЛК від 19.06.2025 № 2025-0619-1057-5967-7 установлено діагноз F43.2 - розлад адаптації, змішана тривожно-депресивна реакція з інсомнічним компонентом при тимчасовому порушенні функції. 
Постанова ВЛК містить висновки: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» та «Потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів». 
Висновку про поранення, контузію, травму, каліцтво або ступінь тяжкості травми цей документ не містить.
Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2025 № 187 позивача направлено у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою строком на 30 діб - з 19.06.2025 до 18.07.2025. 
Підставами зазначено довідку ВЛК від 19.06.2025 та відпускний квиток від 19.06.2025 № 620/вк/1025. 
Витягом із наказу від 19.07.2025 № 221 підтверджено повернення позивача з відпустки.
Довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми від 21.07.2025 № 620/д/1187 установлено, що 20.03.2022 позивач перебував на території військової частини НОМЕР_1 ; близько 06:00 розпочався масований наступ збройних формувань російської федерації із застосуванням важкої броньованої техніки; під час виконання завдань позивач перебував у засобах індивідуального захисту; того ж дня потрапив у полон. 
Довідку складено на підставі витягу з акта службового розслідування військової частини НОМЕР_3 № 383/8/760 від 19.07.2022 та довідки ВЛК від 19.06.2025.
Направленням військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2025 № 620/1402 позивача направлено на медичний огляд ВЛК до ВМКЦ Центрального регіону. 
У попередньому діагнозі зазначено наслідки вибухової травми березня 2022 року, закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку та інші неврологічні, психічні й ортопедичні стани.
Витягом із наказу від 02.09.2025 № 270 позивача направлено до Вінницького військово-медичного клінічного центру Центрального регіону на медичний огляд ВЛК.
Виписка з медичної карти № 3247 фіксує надходження позивача до стаціонару 02.09.2025 о 09:15 та виписку 09.09.2025 о 15:07.
У клінічному діагнозі виписки № 3247 зазначено наслідки мінно-вибухової травми тяжкого ступеня березня 2022 року: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку I ступеня, кістозно-гліозний дефект лобної долі, розсіяна мікросимптоматика з цефалгічним і вестибуло-атактичним синдромами, розлади адаптації та інші прояви. 
Документ містить опис скарг, анамнез, об`єктивний і неврологічний статус, лабораторні дослідження, огляди суміжних спеціалістів, відомості про лікування, стан при направленні та виписці, медикаментозні призначення й рекомендації. 
Виписка підтверджує отримання медичної допомоги у стаціонарних умовах.
Довідкою госпітальної ВЛК від 09.09.2025 № 2025-0909-0910-2263-7 установлено наслідки мінно-вибухової травми тяжкого ступеня березня 2022 року. 
Постанова ВЛК містить висновки: «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини» та «Травма відноситься до тяжких». 
Витягом із наказу від 10.09.2025 № 278 підтверджено повернення позивача із закладу охорони здоров`я.
Позивач звертався до військової частини з рапортами про виплату спірних сум. 
Листом військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2025 № 620/1329 йому повідомлено про відсутність підстав для виплати винагороди за постановою № 153 через відсутність документів, якими, на думку відповідача, підтверджується безпосередня участь у бойових діях у районах ведення бойових дій.
Відповідач не подав суду журнал бойових дій або засвідчений витяг із нього, акт службового розслідування № 383/8/760, на підставі якого видано довідку від 21.07.2025 № 620/д/1187, а також докази, що спростовують викладені у цій довідці відомості про масований наступ, виконання позивачем завдань та його потрапляння у полон того ж дня.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частина перша статті 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII у редакціях, чинних у спірні періоди) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частинами першою-четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Абзац перший пункту 1-2 постанови № 168 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова № 168 у редакціях, чинних у спірні періоди) встановлює, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом четвертим пункту 1-2 постанови № 168 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. 
До спірних періодів суд застосовує розділ XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», у редакції, чинній у спірні періоди. 
Наказ Міністерства оборони України від 28.09.2025 № 638 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» набрав чинності 31.10.2025. 
Пунктом 4 затверджених ним Змін уточнено абзац четвертий пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260, а абзацом четвертим пункту 3 наказу № 638 прямо встановлено застосування цього уточнення з 28.01.2025. 
Суд ураховує зазначене уточнення при визначенні змісту Порядку № 260, водночас правомірність дій відповідача оцінює станом на час їх учинення. 
Право позивача на виплату та основні умови такого права на той час уже були визначені абзацом четвертим пункту 1-2 постанови № 168.
Пункт 9 розділу XXXIV Порядку № 260 визначає, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Пункт 10 цього Порядку встановлює, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Абзац четвертий пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачає, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку № 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Пункт 13 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачає, що військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі - Положення № 402 у редакціях, чинних на дати відповідних медичних оглядів ВЛК - 19.06.2025 та 09.09.2025) визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.. 
Пункт 1.2 глави 1 розділу I Положення № 402 передбачає, що військово-лікарська експертиза – це, зокрема, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пункт 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402 встановлює, що військовослужбовці, які перебували в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України обов`язково направляються на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань (травм, поранень, контузій, каліцтв) за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець після звільнення з місць несвободи або за направленням прямих начальників від командира військової частини, йому рівних та вище.
Правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті, про які позивачеві повідомлено листом від 14.08.2025 № 620/1329, суд оцінює відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» у редакції, чинній з 07.08.2025.
Абзац другий пункту 4 вказаної постанови установлює, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень. 
Абзац третій пункту 4 цієї постанови установлює, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
У постанові від 18.12.2024 у справі № 600/358/21-а Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд оцінює правомірність рішення або дії суб`єкта владних повноважень на момент їх прийняття чи вчинення, а бездіяльності - станом на останній момент, коли суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний учинити відповідну дію. Подальша зміна законодавчого регулювання за загальним правилом не змінює оцінку правомірності владної поведінки у минулому.
Наведений висновок Верховного Суду суд застосовує до встановлених у цій справі обставин та відповідного нормативного регулювання.
У постанові від 08.04.2021 у справі № 825/2063/16 Верховний Суд зазначив, що за нормативного регулювання, яке вимагало прийняття ВЛК постанови, надана особі відповідь, оформлена листом, не мала обов`язкового характеру, не встановлювала для неї правових наслідків і не була рішенням суб`єкта владних повноважень. 
У цій справі суд ураховує наведений підхід до розмежування владного рішення та листа-відповіді. 
Лист від 14.08.2025 № 620/1329 суд оцінює як письмовий доказ, у якому зафіксовано зміст дій відповідача та мотиви відмови позивачеві.
У постанові від 06.04.2021 у справі № 805/696/18-а Верховний Суд залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано протиправними дії контролюючого органу щодо відмови, викладеної у листі, та зобов`язано цей орган прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу. 
Верховний Суд зазначив, що дискреційні повноваження передбачають можливість обрати один із кількох юридично допустимих варіантів рішення. Водночас повноваження не є дискреційними, коли існує лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки: після настання визначених законодавством умов суб`єкт владних повноважень зобов`язаний учинити конкретні дії та може бути зобов`язаний до цього судом.
Наведені правові висновки суд ураховує під час оцінки листа від 14.08.2025 № 620/1329 як письмового доказу змісту дій відповідача, кваліфікації дій щодо відмови у виплаті та визначення ефективного способу захисту.
Надаючи оцінку вимогам щодо додаткової винагороди за постановою № 168, суд зазначає про таке. 
З огляду на викладене вище, для виплати за час стаціонарного лікування законодавство вимагає сукупності таких юридичних фактів: поранення, контузії, травми або каліцтва; причинного зв`язку ушкодження із захистом Батьківщини; отримання медичної або реабілітаційної допомоги у стаціонарних умовах саме у зв`язку з таким ушкодженням; наявності передбачених нормативними актами документів для видання наказу. 
Для виплати за час відпустки законодавство додатково вимагає висновку ВЛК про тяжке поранення та надання відпустки для лікування після такого поранення.
Так, із приводу періоду з 07.05.2025 до 04.06.2025 року, то суд виходить із такого.
Повідомлення військової частини НОМЕР_2 підтверджує прибуття позивача для проходження заходів реінтеграції після звільнення з полону. 
Документ не встановлює стаціонарного режиму впродовж усього заявленого періоду, не містить діагнозу та не пов`язує надану допомогу з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом. 
Іншої первинної медичної документації за цей період матеріали справи не містять. 
При цьому, суд не встановив сукупності юридичних фактів, передбачених абзацом четвертим пункту 1-2 постанови № 168.
Щодо періоду з 04.06.2025 до 19.06.2025 року, то суд вказує на таке.
Факт стаціонарного лікування позивача підтверджено випискою № 3477. 
Водночас, виписка та довідка ВЛК від 19.06.2025 визначають стан позивача як захворювання і рекомендують відпустку у зв`язку з хворобою. 
Ці документи не містять висновку про лікування поранення, контузії, травми або каліцтва. 
Довідка ВЛК від 09.09.2025 підтверджує наявність тяжкої мінно-вибухової травми березня 2022 року, але не пов`язує стаціонарне лікування позивача у червні 2025 року з цією травмою. 
При цьому, суд не встановлює необхідного медичного зв`язку та не підміняє ВЛК власною оцінкою.
Із приводу відпустку з 19.06.2025 до 18.07.2025 року, то суд виходить із такого.
Довідка ВЛК від 19.06.2025 та наказ № 187 установлюють надання позивачеві відпустки у зв`язку з хворобою. 
При цьому, матеріали справи не містять висновку ВЛК про тяжке поранення, наданого одночасно з рекомендацією щодо відпустки. 
Довідка ВЛК від 09.09.2025 не визначає раніше надану відпустку як відпустку для лікування після тяжкого поранення. 
Отже, правові підстави для виплати за цей період відсутні.
Щодо періоду з 02.09.2025 до 09.09.2025 року, то суд зазначає про таке. 
Виписка № 3247 підтверджує надходження позивача до стаціонару, проведене лікування, медикаментозні призначення та виписку. 
У клінічному діагнозі зазначено наслідки мінно-вибухової травми тяжкого ступеня.
Довідка ВЛК від 09.09.2025 установлює причинний зв`язок цієї травми із захистом Батьківщини та віднесення травми до тяжких.
Довідка військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2025 № 620/д/1187, видана командиром військової частини, містить відомості про обставини отримання позивачем травми під час виконання завдань із захисту Батьківщини та підтверджує обставини, для документального оформлення яких пункт 12 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачає довідку про обставини травми. 
Виписка з медичної карти № 3247 підтверджує отримання позивачем медичної допомоги у стаціонарних умовах, а довідка ВЛК від 09.09.2025 № 2025-0909-0910-2263-7 - причинний зв`язок травми із захистом Батьківщини та віднесення її до тяжких.
Стройовий наказ № 270 визначає організаційну мету вибуття - проходження медичного огляду ВЛК. 
Зміст первинної медичної документації одночасно підтверджує отримання позивачем лікування у стаціонарних умовах. 
У той же час, відповідач не подав доказів, які спростовують виписку № 3247.
Отже, суд установив усі юридичні факти, необхідні для виплати позивачу додаткової винагороди за період з 02.09.2025 до 09.09.2025 включно. 
За встановлених судом обставин, повноваження відповідача не передбачають адміністративного розсуду, тому відповідач зобов`язаний нарахувати і виплатити винагороду.
Розмір 100 000 грн установлений у розрахунку на місяць та виплачується пропорційно часу. 
Суд зобов`язує відповідача нарахувати і виплатити винагороду пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні з урахуванням фактично виплачених за цей період сум додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168.
Оцінюючи вимоги щодо винагороди 1 000 000 грн за постановою № 153, то суд вказує на таке. 
Матеріали справи підтверджують, що позивач до набрання чинності постановою № 153 був призваний на військову службу під час воєнного стану до досягнення 25-річного віку, належав до рядового складу, проходив військову службу станом на дату набрання чинності постановою, перебував у полоні з 20.03.2022 до 06.05.2025 та був звільнений з полону.
Одночасно матеріали справи не містять доказів про добровільну здачу позивача у полон.
Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2025 № 620/д/1187 установлено, що 20.03.2022 на території військової частини НОМЕР_1 відбувся масований наступ збройних формувань російської федерації із застосуванням важкої броньованої техніки, позивач під час виконання завдань перебував у засобах індивідуального захисту та того ж дня потрапив у полон.
Сукупність відомостей довідки військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2025 № 620/д/1187 та довідки Служби безпеки України свідчить, що позивач не лише перебував у місці бойових дій, а виконував військові завдання безпосередньо під час збройного наступу, внаслідок якого був захоплений у полон. 
Довідка № 620/д/1187 видана самим відповідачем, складена на підставі витягу з акта службового розслідування військової частини НОМЕР_3 № 383/8/760 від 19.07.2022 та узгоджується з довідкою Служби безпеки України про дату і період полону. 
Оцінивши ці докази у сукупності, суд визнає доведеним факт безпосередньої участі позивача у бойових діях 20.03.2022.
При цьому, суд виходить з того, що частина друга статті 77 КАС України не замінює доказування матеріальних умов права позивача. 
Такі умови підтверджені поданими доказами. 
Неподання відповідачем акта службового розслідування, журналу бойових дій та інших документів не створює право позивача, але не спростовує встановлених обставин і свідчить про недоведення відповідачем правомірності невиплати.
Відповідач посилається на окреме доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд як на підставу для вимоги про підтвердження участі бойовим наказом або розпорядженням, журналом бойових дій та рапортом командира підрозділу. 
Суд вказує на те, що матеріальні умови виникнення права на винагороду визначені пунктом 4 постанови № 153, а їх наявність суд установлює на підставі доказів відповідно до статей 72–76 і 90 КАС України. 
Водночас, наявні у матеріалах справи належні, допустимі, достовірні і достатні докази підтверджують факт безпосередньої участі позивача у бойових діях 20.03.2022.
Потрапляння позивача у полон 20.03.2022 об`єктивно припинило його подальшу участь у бойових діях, а тривалість полону до 06.05.2025 зумовила участь у бойових діях протягом строку меншого за шість місяців. 
Отже, менша тривалість безпосередньої участі перебуває у причинному зв`язку з перебуванням та звільненням позивача з полону.
З огляду на викладене вище, суд установив усі умови, передбачені абзацом третім пункту 4 постанови № 153: належність позивача до рядового складу; призов під час воєнного стану до досягнення 25-річного віку; проходження військової служби на дату набрання чинності постановою; безпосередню участь у бойових діях у районі ведення бойових дій; безпосередню участь тривалістю менше шести місяців у зв`язку з перебуванням та звільненням з полону; відсутність добровільної здачі у полон.
Лист від 14.08.2025 № 620/1329 не є окремим рішенням суб`єкта владних повноважень та самостійно не породжує для позивача правових наслідків. 
Водночас, цей лист фіксує зміст дій військової частини НОМЕР_1 щодо фактичної відмови позивачу у виплаті винагороди з мотивів відсутності документів, які, на думку відповідача, підтверджують безпосередню участь у бойових діях. 
Оскільки суд установив наявність усіх визначених постановою № 153 умов для виплати, дії відповідача щодо такої відмови є протиправними.
Після встановлення всіх передбачених абзацом третім пункту 4 постанови № 153 умов закон не надає відповідачу права обирати між виплатою та відмовою у виплаті. 
Єдиним правомірним варіантом поведінки відповідача є нарахування та виплата позивачеві 1 000 000 грн. 
Зобов`язання відповідача вчинити ці дії не є втручанням у дискреційні повноваження та становить ефективний спосіб відновлення порушеного права відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України.
Одночасно з метою ефективного захисту права позивача суд відповідно до частини другої статті 9 КАС України виходить за межі обраної позивачем правової кваліфікації поведінки відповідача, не змінюючи матеріального предмета спору. 
Суд кваліфікує поведінку військової частини НОМЕР_1 як дії щодо відмови у виплаті, про які позивачеві повідомлено листом від 14.08.2025 № 620/1329. 
Позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання цих дій протиправними та прямого зобов`язання відповідача нарахувати і здійснити виплату.
При цьому, щодо того, що відповідно до прохальної частини позову, позовні вимоги позивача адресовані командиру військової частини НОМЕР_1 , то суд виходить із такого. 
Суд зазначає, що командир військової частини здійснює владні повноваження від імені військової частини. 
Тому, виходячи зі змісту спірних правовідносин, оспорювані позивачем дії та бездіяльність командира суд оцінює як дії та бездіяльність саме військової частини НОМЕР_1 , яка є відповідачем у справі.
З огляду на викладене вище, за результатами розгляду справи, суд задовольняє вимоги за постановою № 168 щодо періоду стаціонарного лікування з 02.09.2025 до 09.09.2025 включно та відмовляє у задоволенні вимог за періоди з 07.05.2025 до 04.06.2025, з 04.06.2025 до 19.06.2025 і за час відпустки з 19.06.2025 до 18.07.2025.
Суд задовольняє вимоги за постановою № 153, визнає протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті, про які позивачеві повідомлено листом від 14.08.2025 № 620/1329, та зобов`язує нарахувати і виплатити позивачеві 1 000 000 грн.
Отже, позов у цій справі підлягає частковому задоволенню.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої абзацом четвертим пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період стаціонарного лікування з 02.09.2025 до 09.09.2025 включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену абзацом четвертим пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні з 02.09.2025 до 09.09.2025 включно, з урахуванням фактично виплачених за цей період сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн, передбаченої абзацом третім пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн, передбачену абзацом третім пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений