Справа № 591/12028/25
Провадження № 2/591/3036/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Косар А. І. 
розглянув у порядку загального позовного провадження 
цивільну справу № 591/12028/25
сторони та інші учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
в інтересах якого діє представник адвокат Мазнєва Світлана Григорівна
відповідач Приватне акціонерне товариство «Сумбуд» (ПрАТ «Сумбуд»)
про розірвання договору купівлі-продажу, ціна позову 23 249 279.41 грн 

учасники судового процесу:
представник позивача Мазнєва С. Г. в режимі відеоконференції
секретар судового засідання Сема Д. О.
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року в системі «Електронний суд» адвокат Мазнєва С. Г. в інтересах  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Сумбуд» відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" про розірвання договору купівлі-продажу.

Вимоги мотивовано тим, що:

Між сторонами укладено договір купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020, за умовами якого позивач є покупцем, а відповідач – продавцем майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 на 12 поверху, загальною площею 46.68 м. кв., згідно до опису, що міститься в додатку № 2 та плану, який є додатком № 1 до Договору, запланований термін введення якого в експлуатацію визначено ІІ квартал 2021 року.

Позивач у повному обсязі на поточний рахунок відповідача сплатив ціну майнових прав на об`єкт будівництва у сумі 484 700.00 грн, в т.ч. ПДВ 80 783.33 грн.

п.4.12. Договору передбачено, що покупець не має права в односторонньому порядку відмовитись від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення відповідачем терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію більше, ніж на 90 днів з поверненням отриманих відповідачем коштів відповідно до п.4.1 без утримання комісій (тобто, з урахуванням запланованого терміну за п.2.4. Договору ІІ кв. 2021 року, 90 днів спливає 28 вересня 2021 року).

В свою чергу, аналогічно за вказаний Договір, між позивачем і відповідачем укладено ще один договір купівлі – продажу майнових прав № 2 від 30.11.2020, за яким позивач є покупцем, а відповідач – продавцем майнових прав на комору № 15К, розташовану в цоколі багатоповерхового житлового будинку в АДРЕСА_2 , загальною площею 3.92 м. кв., згідно до опису, що міститься в додатку № 2 та плану, який є додатком № 1 до Договору, запланований термін введення якого в експлуатацію визначено ІІ квартал 2021 року.

Позивач у повному обсязі на поточний рахунок відповідача сплатив ціну майнових прав на об`єкт будівництва у сумі 17 640.00 грн в т.ч. ПДВ 2 940.00 грн.

п.4.11. Договору 2 передбачено, що покупець не має права в односторонньому порядку відмовитись від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення відповідачем терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію більше, ніж на 90 днів з поверненням отриманих відповідачем коштів відповідно до п.4.1 без утримання комісій (тобто, з урахуванням запланованого терміну за п.2.4. Договору 2 ІІ кв. 2021 року, 90 днів спливає 28 вересня 2021 року).

Згідно до інформації, яка розміщена на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за посиланням в мережі Інтернет https://econstruction. gov.ua/document_detail/doc_id=2358124631337994176/optype=100, відповідач має зареєстрований дозвіл на будівництво об`єкта будівництва від 21.07.2020 № СМ 012200721799, натомість, в цій системі відсутній сертифікат або декларація, або інший дозвільний документ, який би підтверджував введення об`єкта будівництва в експлуатацію станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду.

Отже, відповідач не виконав свого зобов`язання перед позивачем з передачі покупцю права власності на майнові права на об`єкт будівництва.

Вказані порушення є істотними, оскільки позивач протягом значного періоду часу – 5 років, виконавши свої зобов`язання у повному обсязі, не отримав того, на що значною мірою розраховував при укладенні Договорів: у власність квартиру і комору не пізніше ІІ кварталу 2021 року за які повністю розрахувався.

Порушення відповідачем вищевказаних строків будівництва, не введення об`єкта будівництва в експлуатацію у визначені строки, не укладення з позивачем у встановлені строки двосторонніх актів приймання- передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості, не виконання вимог претензій позивача на день звернення позивача до суду, є істотним порушенням умов договору. Строк затримки виконання вищевказаних зобов`язань відповідачем є значним, а об`єкт будівництва є недобудований та не зданий в експлуатацію.

Сторона, яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом договір розірвано за рішенням суду, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20)).
Отже, є підстави для розірвання вищевказаних договорів у судовому порядку та повернення грошових коштів (484 700.00 грн+17 640.00 грн=502 300.00 грн), які безпідставно зберігаються у відповідача і відповідно, стягнення штрафних санкцій.

Правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем за Договорами, за своєю суттю є правовідносинами з купівлі – продажу майнових прав на об`єкт будівництва, який в подальшому має бути переданий позивачеві, як об`єкт нерухомого майна – квартира, після введення будинку в експлуатацію, фактично засвоїм змістом є правовідносинами з інвестування майна до яких підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 23 ЦК України.

Такі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №367/6346/17.

07.08.2025 на адресу відповідача позивачем направлено претензію, яку відповідачем отримано 18.08.2025. В претензії позивач запропонував відповідачеві підписати акт приймання – передачі майнових прав, як це передбачено умовами вказаних вище договорів, а у разі відмови, повернути позивачеві сплачені кошти у загальному розмірі 502 300.00 грн.

У разі невиконання вимог претензії, позивач повідомив про розірвання договорів.

Вказана претензія залишена відповідачем без будь – якої реакції, відповідь на адресу позивача не надходила.

20.10.2025 позивач повторно направив відповідачеві претензію, в якій вказав на відмову від вищевказаних Договорів та витребував негайне повернення сплачених коштів.

Також позивач повідомив про нарахування штрафних санкцій за невиконання вищевказаних Договорів.

Отже, з 18.08.2025 по теперішній час триває прострочення виконання відповідачем обов`язку з повернення коштів у загальній сумі 502 300.00 грн.

З цього часу відповідач неправомірно користується коштами позивача для здійснення своїх поточних видатків, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за невиконання п.5.1. Договорів з укладення двостороннього акту приймання – передачі майнових прав становить: 21 942 369.00 грн+749 876.40 грн= 22 692 245.40 грн.

Крім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000.00 грн. 

Так, здійснюючи вибір об`єкту інвестування у житлову нерухомість, позивач як покупець у першу чергу звертав увагу на заявлені продавцями на ринку терміни прийняття будинку в експлуатацію, тобто суттєву для нього умову договору та вибору продавця. Анонсований відповідачем строк прийняття будинку в експлуатацію, менше року з дня укладення Договорів, став одним з вирішальних факторів для укладення цих Договорів. Тому значна невідповідність фактичного стану будівництва строкам завершеного будівництва, що зафіксовані у Договорах, завдає йому окрім майнових, нематеріальні збитків, адже він розраховував саме у зазначені в договорі строк отримати проінвестовану житлову нерухомість.

Крім того, позивач вважає, що відсутність хоча б якоїсь позиції відповідача з приводу порушення строків завершення будівництва, відсутність обґрунтованих пояснень з його сторони щодо такого значного порушення строків, неповідомлення про зміну строків завершення будівництва, відсутність ініціативи щодо внесення змін до договору для приведення його умов у відповідність до дійсних та реальних даних, відмова в добровільному порядку розірвати договір та повернути сплачені кошти, свідчить, що останнім не визнано порушення умов договору зі сторони продавця. 

На переконання позивача такі неправомірні дії відповідача, завдали йому значних моральних страждань, враховуючи ще й ті обставини, що у 2022 році почалась війна і позивач був змушений виїхати з сім`єю з місця свого постійного проживання в селищі Угроїди Краснопільської громади Сумської області, через щільні обстріли з боку росії і безпосередню близкість з кордоном з країною – окупантом, що позбавило позивача можливості проживання вдома і вимусило мешкати в орендованому житлі замість того, щоб облаштуватись у придбаному за Договорами. 

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі: 50 000.00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд:

(1) Розірвати укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «СУМБУД» договір купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020 на квартиру АДРЕСА_1 та договір № 2 купівлі – продажу майнових прав від 30.11.2020 на комору № 15К в цоколі за адресою: 
АДРЕСА_2 з усіма додатковими угодами та додатками до них;

(2) Стягнути з ПрАТ «СУМБУД» (код ЄДРПОУ 14017843) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти в загальній сумі 23 249 279.41грн, з яких: 502 300.00 грн – фактично сплачені кошти за договорами; 502.30 грн – штраф; 2 724.81 грн – пеня 3 % річних за період 18.08.2025 по 22.10.2025; 1 506.90 грн – інфляційні витрати за період 18.08.2025 по 22.10.2025; 21 942 369.00 грн – неустойка на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором № 61 від 02.09.2020; 749 876.40 грн – неустойка на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором № 2 від 30.11.2020; 50 000.00 грн – компенсація за спричинену моральну шкоду.

(3) Стягнути з ПрАТ «СУМБУД» (код ЄДРПОУ 14017843) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) всі судові витрати.

Аргументи учасників справи

25.11.2025 в системі Електронний суд відповідач в особі керівника ПРАТ «Сумбуд» Сумбатова Сергія Рубеновича сформував відзив на позов, відповідно до якого заперечує проти заявлених позовних вимог.

Як свідчать фактичні обставини, між сторонами спору укладено договір купівлі –продажу майнових прав від 2 вересня 2020 року № 61, за умовами якого позивач є покупцем, а відповідач – продавцем майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Також між сторонами спору укладено договір купівлі – продажу майнових прав від 30 листопада 2020 року № 2, за умовами якого позивач є покупцем, а відповідач – продавцем МАЙНОВИХ ПРАВ на комору № 15К, розташовану за адресом АДРЕСА_2 .

На виконання вимог вказаних договорів позивач повністю оплатив відповідачу ціну майнових прав та став їх власником.

В порушення п. 2.4 договорів відповідач несвоєчасно ввів об`єкт будівництва (корпус 24/2) в експлуатацію, що є підставою для односторонньої відмови від договорів з боку позивача на підставі п. 4.12, де передбачено, що позивач не має права в односторонньому порядку відмовитись від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення відповідачем терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію більше, ніж на 90 днів.

Позивач, скориставшись власним правом, надіслав відповідачу письмову відмову від укладених договорів.

Відповідно ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Тобто, починаючи з моменту надсилання позивачем письмового повідомлення про відмову від договорів, ці договори є розірваними, тому в задоволенні позовних вимог про розірвання договорів слід відмовити.

Щодо повернення коштів
Фактичні обставини справи свідчать, що позивача, сплативши ціну майнових прав на користь відповідача, став власником цих майнових прав, що свідчить про еквівалентне зустрічне виконання зобов`язань з боку відповідача на користь позивача, що і становить предмет укладених договорів.

Виходячи з викладеного, застосування п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України до спірних відносин в частині повернення коштів, сплачених позивачем за майнові права, є безпідставним.

Щодо стягнення пені
З позовної заяви стає зрозумілим, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення строків виконання робіт, що передбачено частиною 5 статті 10 вказаного закону, але тлумачення цієї норми, викладене в судових рішеннях, свідчить, що ця норма не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав.

Вказане підтверджується висновками постанови Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 587/823/19.

Зі змісту договору купівлі-продажу майнових прав стає зрозумілим, що предметом цього договору є продаж майнових прав покупцю (споживачу).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року № 344/16879/15-ц суд дійшов висновку, що за змістом стст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у
справі № 6-1111цс16.

При розгляді справи Велика Палата Верховного Суду керується тим, що, укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує
речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності
на нерухоме майно в майбутньому.

Виходячи з викладеного, є очевидним, що майнове право (як предмет договору купівлі-продажу) в розумінні Закону України “Про захист прав споживачів” не є послугою та/або роботою, тому стягнення пені, передбаченої частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є неправомірним.

Щодо моральної шкоди
В позовній заяві позивач вказує, що він зазнав моральну шкоду від невиконання відповідачем договорів купівлі – продажу майнових прав, яка полягає у завданні значних моральних страждань.
Позивач вважає, що адекватною компенсацією психологічних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000.00 грн.

Тобто в якості підстав завдання моральної шкоди позивач визначає моральні та психологічні страждання.

Цивільний кодекс України (ст. 23) не визначає в якості підстав наявності моральної шкоди моральні та психологічні страждання, тому позивач заявляє про стягнення моральної шкоди необґрунтовано, без посилання на обставини, що підтверджують фізичні або душевні страждання.

Рух справи у суді першої інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями судову справу визначено головуючому судді Алевтині Іванівні Косар.

11 листопада 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання

31 грудня 2025 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено цю справу до судового розгляду по суті. 

У судовому засіданні 13.05.2026 представник позивача адвокат Мазнєва С. Г. позов підтримала у повному обсязі і просить задовольнити з наведених у ньому підстав. 
Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив.
Після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголошено перерву до 25.05.2026. 
25.05.2025 в системі Електронний суд відповідач в особі керівника ПРАТ «Сумбуд» Сумбатова Сергія Рубеновича сформував клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням представника Пономаренка Василя Павловича на лікарняному, у зв`язку з чим визначено час проголошення судового рішення 01.06.2026.
01.06.2026 в системі Електронний суд відповідач в особі керівника ПРАТ «Сумбуд» Сумбатова Сергія Рубеновича сформував клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням представника Пономаренка Василя Павловича у відрядженні у м. Києві для участі у розгляді іншої справи в Господарському суді м. Києва. 
Під час ухвалення рішення не виявилась потреба у поновленні судового розгляду, тому проголошення судового рішення відбулося в судовому засіданні 01.06.2026 у відсутність сторін та їх представників.
Фактичні обставини, з`ясовані судом
Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що 02 вересня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Сумбуд» та  ОСОБА_1 укладений Договір купівлі-продажу майнових прав № 61, згідно з пунктом 2.1 якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості в Об`єкті будівництва за адресою:  АДРЕСА_2 , а саме: багатоповерховий будинок, квартира АДРЕСА_3  загальною площею 46.68 кв. м. /проєктна/, поверх 12.

Предметом договору є майнові права на об`єкт, які після набуття покупцем його у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на об`єкт, після введення об`єкта в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів.
Згідно з пунктом 4.1. Договору, ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладення цього Договору становить 484 700.00 грн, у т.ч. ПДВ 80 783.33 грн.
Згідно з пунктом 5.1. Договору, передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт будівництва здійснюється за двостороннім актом прийому – передачі майнових прав на об`єкт будівництва, який підписується протягом 2-х днів з моменту сплати 100% ціни майнових прав, визначеної п.4.1. Договору.

Пунктом п.5.2. Договору передбачено, що передача об`єкта будівництва покупцю, як власнику майнових прав на об`єкт будівництва здійснюється після введення його в експлуатацію, що підтверджується отриманим сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта.

Згідно з пунктом п.7.2. Договору, належним виконанням зобов`язання продавцем з передачі покупцю об`єкта будівництва, сторони вважають підписання двостороннього акту прийому – передачі об`єкта будівництва в строк, вказаний в ст.5 Договору. 

Згідно з пунктом 4.12. Договору, покупець не має права в односторонньому порядку відмовитись від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення відповідачем терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію більше, ніж на 90 днів з поверненням отриманих відповідачем коштів відповідно до п.4.1 без утримання комісій.

В свою чергу, аналогічно за вказаний Договір, 30 листопада 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Сумбуд» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу майнових прав №2, згідно з пунктом 2.1 якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості в Об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: багатоповерховий будинок, № комори 15К загальною площею 3.92 кв. м. /проектна/, поверх Цоколь.

Предметом договору є майнові права на об`єкт, які після набуття покупцем його у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на об`єкт, після введення об`єкта в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів.
Згідно з пунктом 4.1. Договору, ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладення цього Договору становить 17 640.00 грн, у т. ч. ПДВ 2 940.00 грн.
Згідно з пунктом 5.1. Договору, передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт будівництва здійснюється за двостороннім актом прийому – передачі майнових прав на об`єкт будівництва, який підписується протягом 2-х днів з моменту сплати 100% ціни майнових прав, визначеної п.4.1. Договору.

Пунктом п.5.2. Договору передбачено, що передача об`єкта будівництва покупцю, як власнику майнових прав на об`єкт будівництва здійснюється після введення його в експлуатацію, що підтверджується отриманим сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта.

Згідно з пунктом п.7.2. Договору, належним виконанням зобов`язання продавцем з передачі покупцю об`єкта будівництва, сторони вважають підписання двостороннього акту прийому – передачі об`єкта будівництва в строк, вказаний в ст.5 Договору. 

Згідно з пунктом 4.11. Договору, покупець не має права в односторонньому порядку відмовитись від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення відповідачем терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію більше, ніж на 90 днів з поверненням отриманих відповідачем коштів відповідно до п.4.1 без утримання комісій.

Відповідно до Реєстраційного номеру в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ):СМ012200721799, управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради видало 21.07.2020 дозвіл на виконання будівельних робіт, нове будівництво 14-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . 

Відомості про введення об`єкта будівництва в експлуатацію в системі ЄДЕССБ відсутні.

На адресу ПрАТ «Сумбуд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мазнєва С. Г., направив претензію з датою підписання 04.08.2025, відповідно до якої позивач запропонував відповідачеві підписати акт приймання – передачі майнових прав, як це передбачено умовами вказаних вище договорів, а у разі відмови, повернути позивачеві сплачені кошти в розмірі 484 700.00 грн+17 640.00 грн, а усього 502 300.00 грн.

У послідуючому на адресу ПрАТ «Сумбуд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мазнєва С. Г., повторно направив відповідачеві претензію, в якій вказав на відмову від вищевказаних Договорів та витребував негайне повернення сплачених коштів у загальному розмірі 502 300.00 грн. Також позивач повідомив про нарахування штрафних санкцій за невиконання вищевказаних Договорів.

2. Мотивувальна частина
Позиція Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (стаття 612 ЦК України).
Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.
У чч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду ускладі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 рокуу справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 ч. 1 ст. 611, абзац другий ч. 2 ст. 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування ч. 2 ст. 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (див. пункти 78, 82 - 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)).
Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий ч. 2 ст. 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. 
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. 
Суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (див. пункти 116 - 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У справі, яка розглядається:
тлумачення пунктів 2.4, 2.5, 3.4, 5.1, 5.2, 6.1, 6.2, 6.3, 7.2 вказаних договорів дає підстави для висновку, що пунктом 2.4 договорів визначено саме строк закінчення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва, який є однією з істотних умов договору;
у пункті 3.4 договорів передбачено відповідальність за порушення Продавцем строку завершення будівництва, який визначений пунктом 2.4 договору (II квартал 2021), та можливість вчасної реалізації покупцем придбаних майнових прав на об`єкт нерухомості; 
Пунктом п.5.2. Договору передбачено, що передача об`єкта будівництва покупцю, як власнику майнових прав на об`єкт будівництва здійснюється після введення його в експлуатацію, що підтверджується отриманим сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта/задекларованою декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Передача об`єкта нерухомості покупцю проводиться по акту прийому-передачі об`єкта нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін не пізніше 60 календарних днів з дня настання кожної з наступних подій (1)закінчення робіт з надання об`єкту нерухомості обумовленого договорами стану; (2) введення об`єкта будівництва в експлуатацію; (3) проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомості БТІ; (4) виготовлення технічного паспорта на об`єкт нерухомості. 
Це додатково підтверджує факт визначення сторонами строку виконання ПрАТ "Сумбуд" зобов`язання щодо закінчення будівництва та введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Згідно з пунктом 7.2 Договору, належним виконанням зобов`язання продавця з передачі покупцю об`єкта нерухомості, вказаного в п. 2.1 цих договорів, сторони вважають підписання двостороннього акту прийому-передачі об`єкта нерухомості в строк, вказаний в ст. 5 цих договорів, за винятком випадків, вказаних в п.5.5 (покупець не несе відповідальності перед покупцем за прострочення об`єкта нерухомості за договорами, якщо це відбулося з вини покупця). 
З урахуванням запланованого терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію - II квартал 2021 та найбільш віддаленого строку введення об`єкта будівництва в експлуатацію згідно з пунктом 4.12 договорів (II квартал 2021 + 90 календарних днів)), останнім днем строку, протягом якого відповідач був зобов`язаний передати позивачу спірні приміщення, є 28 вересня 2021 року.
Отже, порушення відповідачем строків будівництва і введення об`єктів будівництва в експлуатацію більше ніж на чотири роки (з 28 вересня 2021 року до 22 жовтня 2025 року (день подання позову)), є істотним порушенням умов договору. Строк затримки виконання зобов`язання відповідачем є значним, а об`єкт будівництва так і не зданий в експлуатацію на час пред`явлення до суду позову у цій справі.
За таких обставин, суд доходить висновку щодо доведеності факту істотного порушення ПрАТ "Сумбуд" умов договорів купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020 та № 2 від 30.11.2020 та наявності підстав для його розірвання.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
У пункті 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Тлумачення вказаних норм дає підстав для висновку, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом договір розірвано за рішенням суду, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20)).
У справі, що розглядається:
на виконання умов, передбачених пунктами 4.1 - 4.4 договору купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020 позивач здійснив оплату вартості приміщення в сумі 484700.00 грн, в т.ч. ПДВ 80 783.33 грн, що підтверджується квитанцією від 02.09.2020 № 51286547;

на виконання умов, передбачених пунктами 4.1 - 4.4 договору купівлі – продажу майнових прав № 2 від 30.11.2020 позивач здійснив оплату вартості приміщення в сумі 17640.00 грн, в т.ч. ПДВ 2 940.00 грн, що підтверджується квитанцією від 03.12.2020 № 53026349; 
у позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ "Сумбуд" на його користь грошові кошти за договорами купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020 та № 2 від 30.11.2020 у загальному розмірі 502 300.00 грн;
оскільки договори купівлі – продажу майнових прав розірвано за рішенням суду, то ОСОБА_1 має право вимагати від ПрАТ "Сумбуд", яке порушило договори і не здійснило зустрічне надання, повернення коштів в розмірі 502 300.00 грн, які сплачені за вказаними договорами, на підставі пункту 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення штрафу
Згідно з пунктом 6.3. Договорів купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020 та № 2 від 30.11.2020, встановлена відповідальність за невиконання відповідачем зобов`язань, передбачених п.5.2. Договорів більше, ніж на 5 (п`ять) днів, у вигляді штрафу в розмірі 0.1% від суми фактично внесених позивачем грошових коштів.

Оскільки пункти 5.2. Договорів передбачає передачу об`єкта будівництва покупцю за актом приймання – передачі не пізніше, ніж 60 календарних днів, у т.ч. з дати введення цього об`єкту в експлуатацію, чого не зроблено відповідачем по день звернення до суду, то відповідачеві нараховується штраф, виходячи з наступного розрахунку:
502 300.00 грн*0.1% =502.30 грн.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Тлумачення абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що ця норма не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 587/823/19, від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21.

Оскільки між сторонами укладений договір купівлі-продажу майнових прав, а не договір про виконання робіт (надання послуг), тому відсутні підстави для застосування положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) сформулювала висновок, згідно яким, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України)

Встановивши, що у договорі купівлі-продажу майнових прав від 13 січня 2020 року строк готовності об`єкта будівництва є таким, що визначений певним періодом, суд вважає, що наявні підстави для покладення на ПрАТ«Сумбуд» обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач свою вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000.00 грн обґрунтовує тим, що його права порушені внаслідок неможливості відповідача передати йому право власності на майнові права у строк, визначений договором. 

Здійснюючи вибір об`єкту інвестування у житлову нерухомість, позивач як покупець у першу чергу звертав увагу на заявлені продавцями на ринку терміни прийняття будинку в експлуатацію, тобто суттєву для нього умову договору та вибору продавця. Анонсований відповідачем строк прийняття будинку в експлуатацію, менше року з дня укладення Договорів, став одним з вирішальних факторів для укладення цих Договорів. Тому значна невідповідність фактичного стану будівництва строкам завершеного будівництва, що зафіксовані у Договорах, завдає йому окрім майнових, нематеріальні збитків, адже він розраховував саме у зазначені в договорі строк отримати проінвестовану житлову нерухомість.

Крім того, позивач вважає, що відсутність хоча б якоїсь позиції відповідача з приводу порушення строків завершення будівництва, відсутність обґрунтованих пояснень з його сторони щодо такого значного порушення строків, неповідомлення про зміну строків завершення будівництва, відсутність ініціативи щодо внесення змін до договору для приведення його умов у відповідність до дійсних та реальних даних, відмова в добровільному порядку розірвати договір та повернути сплачені кошти, свідчить, що останнім не визнано порушення умов договору зі сторони продавця. 

На переконання позивача такі неправомірні дії відповідача, завдали йому значних моральних страждань, враховуючи ще й ті обставини, що у 2022 році почалась війна і позивач був змушений виїхати з сім`єю з місця свого постійного проживання в селищі Угроїди Краснопільської громади Сумської області, через щільні обстріли з боку росії і безпосередню близкість з кордоном з країною – окупантом, що позбавило позивача можливості проживання вдома і вимусило мешкати в орендованому житлі замість того, щоб облаштуватись у придбаному за Договорами. 

Позивач вважає, що відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди саме у розмірі 50 000.000 грн зможе частково компенсувати її моральні (немайнові) страждання.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У пункті 78 рішення у справі «Мельниченко проти України» (рішення від 19 жовтня 2004 року) (заява N 17707/02) зазначено, що Суд повторює, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (див. mutatis mutandis, "The Sundday Times проти Великобританії" (N 1) (стаття 50), рішення від 6 листопада 1980 р., серія А N 38, с. 17,параграф 41, та "Пробстмеїр проти Німечинни", рішення від 1 липня 1997 р., Доповіді 1997-VI, с. 1140, параграф 77).
Враховуючи викладене, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи з підстав пред`явленого позову, враховуючи характер і обсяг психологічних страждань позивача, істотність вимушених змін у житті, суд вважає, що справедливою компенсацією моральних страждань, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000.00 грн.

При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Отже, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 у частині вимог про розірвання договору, відшкодування коштів, сплачених за умовами договору, штрафу за умовами договору та моральної шкоди підлягає задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами не вирішено.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі: 50 000.00 грн, про що заявлено у позовній заяві.

Керуючись стст. 258-259, 263-265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Розірвати Договір купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020, укладений між ОСОБА_1 і Приватним акціонерним товариством «Сумбуд».
Розірвати Договір купівлі – продажу майнових прав № 2 від 30.11.2020, укладений між ОСОБА_1 і Приватним акціонерним товариством «Сумбуд».
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» (ЄДРПОУ:14017843) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти, сплачені за Договором купівлі – продажу майнових прав № 61 від 02.09.2020, у розмірі 484 700.00 грн, Договором купівлі – продажу майнових прав № 2 від 30.11.2020, у розмірі 17 640.00 грн, а усього 502 300 (п`ятсот дві тисячі триста) грн 00 коп., 502 (п`ятсот дві) грн 30 коп. штрафу та моральну шкоду у сумі 10 000 00 (десять тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; 
представник позивача адвокат Мазнєва Світлана Григорівна ОРДЕР СЕРІЯ ВМ № 1074744 від 22.10.2025;
відповідач Приватне акціонерне товариство «Сумбут» ЄДРПОУ:14017843, місцезнаходження юридичної особи: вул. Сошенка Івана, буд. 1/12, м. Біла Церква Київська область, 09117, Україна.

Суддя       А. І. Косар