Справа №705/2590/26
2-а/705/67/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Умань Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , що поданий представником позивача-адвокатом Кушнеренко Т.В. до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним дій та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся через свого представника Кушнеренко Т.В. до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним дій та скасування рішення. В позові представник позивача посилається на те, що постановою серії ЕНА № 6686149 від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн. У постанові зазначено, що водій керував транспортним засобом без чинного полісу ОСЦПВВ НТЗ та не пред`явив його для перевірки на вимогу поліцейського, чим порушив вимоги п 2.1. та 2.4. ПДР, а також здійснював рух на дорозі, що має дві смуги руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, чим порушив вимоги п. 11.2. ПДР України та п.11.5 ПДР – порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 18 лютого 2026 року позивач їхав з м. Києва в напрямку м.Умань, по дорозі, яка має дві смуги руху в одному напрямку, наближався до стаціонарного блокпосту, який встановлено на трасі у м. Біла Церква Київської області. По правій частині проїжджої частини рухалися вантажні транспортні засоби та відповідно він рухався по лівій полосі, оскільки права була зайнята, при цьому одразу за блокпостом права частина дороги мала напрямок у бік заїзду до Білої Церкви, до м. Умань продовжувалася ліва частина дороги. Надалі його на блокпосту зупинив працівник поліції, він включив правий поворот для перестроювання в праву полосу та транспортні засоби, що рухалися по правій полосі були змушені були надати йому можливість перестроїтися та змушені були зупинитися. Після зупинки працівник поліції підійшов та попросив надати документи та повідомив, що він нібито рухався по лівій частині дороги за наявності вільної правої, на що позивач заперечив. Вказує, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці вручено не було, як і не було надано поліцейським відео чи фото доказів порушення ПДР. Про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, він дізнався 10 квітня 2026 року, коли державною виконавчою службою було арештовано рахунок та знято з нього грошові кошти, постанову отримав та ознайомився з нею вже 13 квітня 2026 року, коли безпосередньо звернувся до виконавчої служби. Крім того, по фабулі порушення зазначено, що позивач ще допустив порушення п. 2.1 та 2.4 ПДР, тобто не надав страховий поліс, а відповідальність за дане порушення передбачена ст. 126, а не 122 КУпАП. На підставі вищевикладеного, просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 6686149 від 18 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510,00 гривень, а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
24.04.2026 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
13.05.2026 представником відповідача до суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до постанови, 18.02.2026 року о 13 год. 40 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», н.з. НОМЕР_1 , по а/д М-05 Київ-Одеса 78 км, без чинного полісу ОСЦПВВНТЗ та не пред`явив його для перевірки на вимогу поліцейського, чи порушив вимоги п.2.1 ґ та 2.4 а ПДР України, а також здійснював рух на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, чим порушив п. 11.2; 11.5 Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Факт керування транспортним засобом позивачем, який здійснив рух на дорозі, яка має дві і більше смуги для руху в одному напрямку, при тому рухався в крайній ліві смузі при вільній правій, підтверджується матеріалами відео фіксації з нагрудних боді-камер, серійний номер 477062. Твердження позивача, викладені у позовній заяві, про те, що правою смугою рухалися вантажні транспортні засоби, у зв`язку з чим він рухався лівою смугою, оскільки права була зайнята, не відповідають фактичним обставинам справи. О 13 год. 42 хв. працівник поліції, зупинивши транспортний засіб позивача та підійшовши до нього, повідомив свою посаду, спеціальне звання та прізвище, після чого зазначив законну підставу зупинки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а також повідомив про здійснення безперервної відеофіксації відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». На законну вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія відповідної категорії або інший документ, що посвідчує особу, позивач пред`явив усі необхідні документи. О 13 год. 50 хв. суб`єктом владних повноважень було оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який у подальшому проведено без порушень вимог чинного законодавства. Позивача було ознайомлено з його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Під час розгляду справи позивач відмовився ознайомитися з відповідними доказами. У зв`язку з цим твердження позивача про те, що він не знав про винесення постанови та не був ознайомлений із доказами порушення Правил дорожнього руху, є безпідставними. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення, врахувавши характер вчиненого правопорушення та заслухавши пояснення позивача, працівник поліції, керуючись вимогами закону, постановив визнати позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Також позивача було повідомлено про порядок оскарження постанови та наслідки її невиконання, передбачені ст.307, 308 КУпАП. О 13 год. 54 хв. позивач почав висловлюватися на адресу працівника поліції нецензурною лайкою у зв`язку з незгодою щодо винесення відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, після чого самостійно залишив місце події та відмовився від отримання копії постанови. Таким чином, твердження позивача, викладені у позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами відеофіксації, наявними у матеріалах справи. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції відмовити в повному обсязі.
18.05.2026 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кушнеренко Т.В. надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що з відеозапису вбачається, що по правій смузі рухаються транспортні засоби, яких випереджав позивач, твердження представника відповідача про те, що транспортні засоби знаходилися на значній відстані не відповідає дійсності, крім того відповідач не обґрунтовує, що в їх розумінні є «значна відстань» та чи є вона безпечною для перестроювання. Сам позивач рухався по лівій смузі, оскільки на правій смузі перебували транспортні засоби, водій враховуючи їх швидкість руху, розрахував відповідну дистанцію, яка могла бути безпечною для перестроювання в праву смугу. Крім того, з відео також вбачається, що після того, як поліцейський жезлом зупинив водія, для того, щоб йому перестроїтися на праву смугу транспортні засоби, які рухалися позаду нього по правій смузі зупинилися, надавши можливість Чередніченку С. перестроїтися.
Суд, вивчивши заяву позивача про поновлення строку на звернення до суду з позовом приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Положеннями ч. 1 ст. 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №686/28291/19, та у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 290/606/23, який зроблено на основі аналізу норм статті 289 КУпАП і частини другої статті 291 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, під час вирішення питання про пропуск строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає з`ясуванню дата отримання цієї постанови.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що позивач оскаржувану постанову серії ЕНА № 6686149 від 18.02.2026 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 510 грн. в день її прийняття фактично не отримував, оскільки від отримання відмовився.
Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП).
Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що копія цієї постанови направлялася на адресу позивача засобами поштового зв`язку.
Матеріалами справи підтверджується, що копію цієї постанови отримано позивачем 10.04.2026 на його письмовий запит від 10.04.2026. Водночас до суду з позовом (який був сформований в системі «Електронний суд» 17.04.2026) представник позивача звернулася 20.04.2026, тобто з дотриманням десятиденного строку звернення до суду.
Отже, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, оскільки позов подано в межах десяти днів з дати вручення копії оскаржуваної постанови.
Такий правовий підхід також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 31.01.2020 в справі №755/7433/19, від 25.02.2021 у справі №953/2781/20.
За таких обставин, заява позивача про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом є обгрунтованою, а тому з метою дотримання права на захист позивача, суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Судом встановлено, що 18.02.2026 інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП Потаповим Ю.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6686149, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн.
У постанові вказано, що ОСОБА_1 18.02.2026 о 13 год. 40 хв. на а/д М-05 Київ-Одеса 78 км, керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», н.з. НОМЕР_1 , без чинного полісу ОСЦПВВНТЗ та не пред`явив його для перевірки на вимогу поліцейського, чим порушив вимоги п.2.1 ґ та 2.4 а ПДР України, а також здійснював рух на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, чим порушив п. 11.2; 11.5 Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.
Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.02.2026 серії ЕНА № 6686149, стверджуючи, що не порушував вимоги Правил дорожнього руху.
Згідно із п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема ч. 1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема: необхідно навести докази, згідно яких зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин.
У постанові містяться посилання на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», н.з. НОМЕР_1 , без чинного полісу ОСЦПВВНТЗ та не пред`явив його для перевірки на вимогу поліцейського, чим порушив вимоги п.2.1 ґ та 2.4 а ПДР України, при цьому відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП. 
Разом із тим судом встановлено, що інспектором оскаржувану постанову винесено за інше адміністративне правопорушення, а саме за частиною другою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил користування смугами руху, розташування транспортних засобів на проїзній частині та інші порушення Правил дорожнього руху. Відомостей про об`єднання кількох адміністративних правопорушень в одне провадження постанова не містить, так само як і не містить чіткого розмежування обставин кожного із правопорушень та їх окремої правової кваліфікації.
Частиною другою статті 122 КУпАП визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 11 Правил дорожнього руху України визначено порядок розташування транспортних засобів на дорозі.
Відповідно до п. 11.2 Правил дорожнього руху України на дорогах, які мають дві або більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.
Відповідно до п. 11.4 Правил дорожнього руху України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Положеннями п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктом 1 частини першої ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Нормами Закону України «Про Національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.
На підтвердження факту вчинення адміністративних правопорушень, відповідачем надано відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», на дорозі що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснював рух в лівій смузі, не зайнявши правого краю на проїзній частині, чим порушив ПДР України. Після зупинки інспектором транспортного засобу, на вимогу поліцейського водій пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія. Позивач не заперечував той факт, що внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності у нього на момент зупинки транспортного засобу не було, разом з тим він мав при собі сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка», який і був пред`явлений на вимогу поліцейському. 
Також на відеозаписі зафіксовано процедуру розгляду адміністративної справи та винесення працівником поліції оскаржуваної постанови. Так, позивачу були зачитані його права, запропоновано ознайомитися з відеодоказами порушення водієм ПДР України, процедуру оскарження постанови, тощо. При цьому, водій відмовився від підпису, ознайомлення та отримання постанови, вказавши, щоб постанову направили на його адресу і що він буде її оскаржувати в суді.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. У той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування постанови про адміністративне правопорушення не підтверджені зібраними у справі доказами, є необґрунтованими, тому у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.
За змістом вимог ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача судові витрати понесені останнім не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 139, 211, 241-246, 250, 286 КАС України,
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , що поданий представником позивача-адвокатом Кушнеренко Т.В. до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним дій та скасування рішення – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя В.Л. Гудзенко