Справа № 761/20565/25
Провадження № 2/761/2432/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,
при секретарі судового засідання - Лазуренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання кредитного договору таким, що не вчинений, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2025 року позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання кредитного договору таким, що не вчинений.
Позовну заяву обгрунтовано тим, що 12 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
У своїй позовній заяві ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вказувало, що нібито 03 липня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», позивачем було подано заявку на отримання кредиту № 104164271. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначив, що законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки, відповідач було направлено позивачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого останній підтверджує прийняття умов кредитного договору № 104164271 від 03.07.2021, який, також, знаходиться у власному кабінеті ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті. Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вважає, що позивач уклав договір про споживчий кредит № 104164271 від 03.07.2021 з відповідачем та на підставі платіжного доручення ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Також у позові було вказано, що нібито 30.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 09Т, відповідачем було відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Станом на дату подання позову справа слухається Сихівським районним судом м. Львова (справа № 465/4833/24).
Подання заявки на отримання кредиту № 104164271 відбувалось не за письмовим чи електронним розпорядженням позивача, а в результаті шахрайських дій третіх осіб, останній не отримував від відповідача електронного повідомлення (SMS) та не вводив одноразовий ідентифікатор для підтвердження прийняття умов споживчого кредитного договору, а також кредитні кошти в сумі 10 000 грн ОСОБА_1 не отримував. 
Позивач не мав ніякої можливості 03 липня 2021 року подати заявку на отримання кредиту, так як саме цього дня на момент оформлення кредиту його мобільні телефони (фінансові номери), паспорт та банківські картки були викрадені злочинцями та перебували у їх розпорядженні.
Крім цього, ТОВ«ДІДЖИ ФІНАНС» в матеріалах справи № 465/4833/24 вказується, що кредитний договір підписаний позивачем 03 липня 2024 року о 08 год. 21 хв.
Встановлено обвинувальним актом злочин викрадення мобільних телефонів, документів та банківських карток) був здійснений 03 липня 2021 року, в період часу 0l год. по 03 год., тобто о 08 год. 21 хв. останній не мав змоги підписати кредитний договір, так як його мобільні телефони (фінансові номери) на ту годину вже не були в його розпорядженні.
Також, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у своїй позовній заяві зазначає, що на підставі платіжного доручення позивачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Разом з тим, зазначеним платіжним дорученням кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. були перераховані на банківську картку позивача, яка була викрадена злочинцями, що підтверджується обвинувальним актом та довідкою про банківські реквізити, викраденої банківської картки.
Відповідно до розділу 10 кредитного договору про реквізити сторін підписи сторін у договорі відсутні, та як зазначалося вище позивач не звертався до відповідача із приводу отримання позики, не реєструвався на його офіційному сайті, не робив ніяких заявок на отримання коштів і не укладав ніяких договорів позики, не отримував від даного товариства ніяких коштів, кредитний договір укладений без його вільного волевиявлення та волі. Будь-яких автентичних (рукописних) підписів осіб у кредитному договорі не міститься та також у документі під назвою: «Графік платежів за договором про споживчий кредит № 104164271 від 03.07.2021» не містить підписи сторін. Відповідачем були перераховані платіжним дорученням кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. на банківську картку позивача, яка була викрадена злочинцями, що підтверджується обвинувальним актом та довідкою про банківські реквізити, викраденої банківської картки. Таким чином, ніякими документами відповідачем не підтверджується факт отримання позивачем суми споживчого кредиту на виконання кредитного договору у розмірі 10 000 грн у відповідача відсутні докази того, що саме до позивача було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (СМС повідомлення із кодом), зокрема, відсутні докази отримання позивачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно телекомунікаційній системі відповідача.
Отже, позивач не виявив свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином останнім не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги.
20 травня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2026 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
24 червня 2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
04 липня 2026 року до суду від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів щодо отримання укладання договору та хронологія отримання коштів позивачем. 
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Судом встановлено, 03.07.2021 року між позивачем та товариством було укладено договір про споживчий кредит № 104164271 на суму 10 000,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 15 днів, з кінцевим терміном повернення коштів у строк до 18.07.2021, шляхом перерахування грошових коштів ш банківську картку, зазначену в анкеті-заявці позичальника в особистому кабінеті позивача.
Крім того, факт отримання коштів підтверджується платіжним дорученням № 29475807 від 03.07.2021, де зазначено призначення платежу: кошти згідно договору 104164271.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір. у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. (6). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п. 12 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Тобто, укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», хронологія вчинення дій позивачем щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину описана в додатку 7. Позивач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача (LogFile застосування коду), згідно додатку 6. Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору на його картку
Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Таким чином, кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення якого позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення.
На підставі вищевикладеного, позивач міг передбачити всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору.
Крім того, при укладенні даного договору верифікація позивача здійснена за допомогою системи ВапкID) Національного банку України. Дані вказані заявником в анкеті - заяві співпадають з тими, які отримало Товариство з системи ВankID. В той же час належність номеру на який було відправлено смс з кодом для підпису договору визнається самим позивачем, а також підтверджується наданими самим позивачем доказами по справі, а саме листом до ТОВ «МІЛОАН».
Тобто, для укладення кредитного договору позичальнику, необхідно мати доступ до мобільного телефону, доступ (пароль) до інтернет банкінгу. Крім того, необхідно з номеру телефону ввести код підписання договору. 
Таким чином, укладення зазначеного кредитного договору іншою особою, як вказує позивач, не можливе, оскільки, крадіжка речей, зокрема, телефону, не пояснює, звідки стало відомо про паролі від інтернет банкінгу самого позивача.
Позивач сам в своєму позові визнає факт зарахування кредитних коштів на належну йому карту, однак зазначає, що в нього викрали картки 03.07.2021 року об 01 годині 03 хвилини. 
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки по заяві на кредит, та з інформації з Банк-ID, кредитний договір був вчинений 03.07.2021 року о 8 годині 21 хвилина. 
Тобто, позивач протягом мінімум 7 годин, нібито знаючи про викрадення в ного карток, не заблокував належні йому кредитні карти, хоча для цього необхідно зробити всього один дзвінок з будь-якого номеру телефону та пройти ідентифікацію банку, та картки були б заблоковано. 
Крім того, як вказує позивач у позовній заяві, в обвинувальному акті йдеться про викрадення майна позивача, а не за фактом оформлення кредиту. 
До того ж, позивач не надає докази вчинення відносно нього протиправних дій, сторонніми особами. Сам факт звернення до правоохоронних органів не є належним та допустимим доказом вчинення відносно нього протиправних дій, приюдицію можна застосовувати лише за наявності відповідного вироку суду, що відсутнє у даній справі.
Як зазначає позивач, у Сихівському районному суді м. Львова слухається справі № 465/4833/24 за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 104164271. Тобто, визнання договору не укладеним, тягне за собою наслідки відмови у задоволенні стягнення заборгованості.
Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду, в своїй постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 531/2004/18 прийшов до висновку, що подання позову про визнання факту не укладення кредитних договорів саме по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Встановлення судом відсутності факту укладення договору може мати місце лише під час розгляду іншого спору.
Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про електронну комерцію», ст. ст. 1-16, 22, 203, 207, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 273, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання кредитного договору таким, що не вчинений - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13.03.2026.

Суддя Андрій АНОХІН