ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/9342/24 
Номер провадження 22-ц/816/2373/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Щербаченко М. В. , Нестеренка М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
у присутності – представника апелянта ОСОБА_1 , приватного виконавця Мукореза О.Л., суб`єкта оціночної діяльності ФОП Даниленка О.І., представника боржника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» Цимбаленко Ганни Володимирівни на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2026 року, постановлену в м. Суми у складі судді Ніколаєнко О.О., в цивільній справі № 591/9342/24 за скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича, заінтересовані особи: суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - 
в с т а н о в и в:

19 вересня 2024 року представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (далі- ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») через систему «Електронний суд» звернувся до суду зі скаргою, яку мотивував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, у справі № 2-213/10, виданого 05 січня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми, у якому зазначено, що в рахунок погашення заборгованості перед АБ «УКРГАЗБАНК» за кредитним договором в розмірі 172824,55 доларів США та 136232,11 грн звернути стягнення на нежитлове приміщення, площею 2173,30 кв.м. у АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах.
22 грудня 2023 року у вказаному виконавчому провадженні виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності з метою надання звіту про ринкову вартість описаного майна. 27 березня 2024 року банком було отримано від виконавця повідомлення про результати оцінки майна, відповідно до якого ринкова вартість цього майна склала 26 592 000,00 грн згідно зі звітом про оцінку майна від 31 січня 2024 року. З такою оцінкою описаного майна скаржник не погоджується.
Банком була замовлена рецензія на Звіт, яку 01 травня 2024 року було направлено виконавцю з проханням звернутися до оцінювача з клопотанням про необхідність приведення звіту у відповідність згідно рецензії. У зв`язку з неотриманням від виконавця жодної відповіді, 08 серпня 2024 року банком було направлено виконавцю листа про надання інформації щодо вжитих заходів стосовно приведення у відповідність звіту згідно зауважень, викладених у рецензії. На цей лист 09 вересня 2024 року була отримана відповідь, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень, які б врегульовували порядок приведення звіту про оцінку майна боржника у відповідність рецензіям або зауваженням інших суб`єктів оціночної діяльності.
В рецензії зазначено ряд зауважень до звіту та зроблено загальний висновок, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті, після виправлення зазначених недоліків.
Зазначає, що рецензування звіту про оцінку майна є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки. Звіт про оцінку майна має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, тому оцінка майна є недостовірною і відповідно недійсною.
Враховуючи бездіяльність виконавця щодо вжиття заходів спрямованих на приведення оцінювачем результатів оцінки до вимог нормативно-правових актів з оцінки майна, банк звернувся до суду з цією скаргою.
Крім того, у скарзі заявлено клопотання про поновлення строку звернення зі скаргою, яке мотивоване тим, що банком вживалися заходи щодо замовлення та отримання рецензії звіту про оцінку майна, направлялися листи виконавцю щодо необхідності звернутися до оцінювача з клопотанням про приведення звіту до вимог нормативно-правових актів з оцінки майна, і тільки 09 вересня 2024 року скаржник отримав відповідь, у якій виконавець фактично відмовляється від вжиття заходів для приведення звіту у відповідність до чинного законодавства. Зазначає також, посилаючись на положення п.п. 4, п. 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», що визначені цим законом строки перериваються на період дії воєнного стану.
Враховуючи викладене, просив суд поновити строк звернення до суду зі скаргою, визнати недійсною оцінку нерухомого майна – нежитлового приміщення, площею 2173,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була здійснена суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою – підприємцем ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 62212600, результати якої викладені в Звіті про оцінку майна №49/1 24 від 31 січня 2024 року.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2026 року скаргу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. залишено без розгляду з підстав пропуску заявником строку звернення до суду зі скаргою.
01 червня 2026 року представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (далі – Банк) Цимбаленко Г.В. подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою поновити строк на подання скарги на дії приватного виконавця та визнати недійсною оцінку нерухомого майна – нежитлового приміщення площею 2173,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була здійснена суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою – підприємцем ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 62212600, результати якої викладені в Звіті про оцінку майна № 49/1-24 від 31 січня 2024 року.
Апелянт вказує, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. перебуває виконавче провадження № 62212600, відкрите 29 травня 2020 року на підставі виконавчого листа у справі № 2-2123/10, виданого 05 січня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми, про звернення стягнення на нежитлове приміщення площею 2173,30 кв.м., розташоване за адресою: м. Суми, Покровська площа, 5 у рахунок погашення заборгованості перед АБ «УКРГАЗБАНК» за кредитним договором.
22 грудня 2023 року виконавець призначив суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 для проведення оцінки майна.
27 березня 2024 року Банк отримав повідомлення про результати оцінки, згідно з якими ринкова вартість майна, визначена у Звіті про оцінку майна № 49/1-24 від 31 січня 2024 року, склала 26 592 000,00 грн.
Не погоджуючись із визначеною вартістю майна, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду.
Щодо строку звернення зі скаргою, Банк вважає причини його пропуску поважними. Після отримання результатів оцінки майна Банком було замовлено рецензію на Звіт про оцінку майна та вжито заходів щодо усунення виявлених недоліків шляхом звернення до виконавця з відповідними листами. Лише 09 вересня 2024 року Банк отримав відповідь виконавця, з якої стало зрозуміло про його відмову вживати заходів для приведення Звіту у відповідність до вимог законодавства.
Крім того, відповідно до пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», на період дії воєнного стану визначені цим Законом строки перериваються та поновлюються з дня його припинення або скасування.
Враховуючи викладене, заявник вважає наявними підстави для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності поважних причин пропуску цього строку, унаслідок чого безпідставно залишив скаргу без розгляду.
18 червня 2026 року від представника боржника ОСОБА_4 – адвоката Марченка І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що скаржник отримав повідомлення про результати оцінки майна 26 березня 2024 року, а тому був обізнаний про її результати та мав можливість у встановлений законом строк звернутися до суду. Надсилання листів приватному виконавцю та вчинення інших позасудових дій не свідчить про наявність об`єктивних перешкод для подання скарги та не є поважною причиною пропуску процесуального строку. У зв`язку з цим представник боржника вважав відсутніми підстави для поновлення строку на звернення до суду.
19 червня 2026 року від привітного виконавця Мукореза О.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що 21 березня 2024 року АБ «УКРГАЗБАНК» було направлено повідомлення про результати визначення вартості майна боржника, яке Банк отримав 26 березня 2024 року. На думку приватного виконавця, саме з цієї дати Банку стало відомо про результати оцінки майна, а тому встановлений законом десятиденний строк на їх оскарження сплив 05 квітня 2024 року. У зв`язку з цим підстави для поновлення пропущеного строку відсутні.
26 червня 2026 року від представника ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшли відповіді на відзив на апеляційну скаргу, в яких заперечує проти доводів представника боржника та приватного виконавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
В судовому засіданні представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» Цимбаленко Г.В. підтримала доводи апеляційної скарги. Приватний виконавець Мукорез О.Л., суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 та представник боржника ОСОБА_2 заперечували при апеляційної скарги.
Боржник ОСОБА_4 справи в судове засідання не з`явився, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2010 року у справі № 2-2123-10 в рахунок стягнення заборгованості перед ПАТ АБ «УкрСиббанк» за кредитним договором у розмірі 172 824,55 доларів США та 136 232,11 грн звернуто стягнення на нежитлове приміщення площею 2173,30 кв. м у м. Суми, Червона площа, 5, що належить ОСОБА_5 , шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною у розмірі 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в процесі здійснення виконавчого провадження.
Постановою від 29 травня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. відкрито виконавче провадження ВП № 62212600 з примусового виконання виконавчого листа, виданого у зазначеній справі (т. І, а.с. 134).
22 грудня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
29 лютого 2024 року СОД ФОП ОСОБА_3 склав звіт № НС 49/1-24 про оцінку майна - нежитлових приміщень загальною площею 2173,3 кв. м за адресою: м. Суми, Покровська площа, буд. 5. Датою оцінки вказано 31 січня 2024 року. Оцінка складена з метою визначення вартості майна при примусовому виконанні у виконавчому провадженні ВП № 62212600. За висновком звіту ринкова вартість об`єкта оцінки складає 26 592 000 грн (т. І, а.с. 23-112).
31 березня 2024 року приватний виконавець направив сторонам виконавчого провадження повідомлення про результат оцінки майна, у якому, окрім визначення ринкової вартості, також повідомлено сторін виконавчого провадження про те, що майно буде передано на реалізацію за вищезазначеною початковою вартістю лотів. З посиланням на положення ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» роз`яснено право на оскарження результатів оцінки в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання повідомлення. Повідомлення отримано стягувачем 27 березня 2024 року (т. І а.с. 18).
13 березня 2024 року СОД ФОП ОСОБА_6 складено на замовлення боржника ОСОБА_5 рецензію на звіт про оцінку майна, відповідно до якої звіт визначено таким, що в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національному стандарту оцінки № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національному стандарту оцінки № 2 «Оцінка нерухомого майна», Методиці оцінки майна, затвердженій постановою КМУ від 10 грудня 2003 року № 1981, містить певні зауваження, що не впливають на достовірність отриманого результату оцінки. Звіт може бути використаний для прийняття юридично значущих рішень (т. І а.с. 138-139).
08 квітня 2024 року членом президії Всеукраїнської асоціації фахівців оцінки ОСОБА_7 була складена рецензія на звіт про оцінку майна НС 49/1-24, якою визначено ряд зауважень рецензента та відповідно до п. 64 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків (т. І а.с. 19-20). 
03 травня 2024 року стягувач направив приватному виконавцю заяву про приєднання до матеріалів виконавчого провадження рецензії на наданий звіт, 07 травня 2024 року приватний виконавець отримав цю заяву. У заяві стягувач ставив питання про звернення до СОД Даниленка О.І. з клопотанням про необхідність приведення звіту у відповідність згідно із зауваженнями Всеукраїнської асоціації фахівців з оцінки (т. І а.с. 13-14).
08 серпня 2024 року стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою, яка отримана виконавцем 27 серпня 2024 року, у якій просив повідомити про вжиті заходи щодо приведення у відповідність звіту згідно із зауваженнями, наданими Всеукраїнською асоціацією фахівців з оцінки (т. І а.с. 15-16).
04 вересня 2024 року на цю заяву була надана відповідь, що 21 березня 2024 року на адресу стягувача було направлено повідомлення про результати визначення вартості майна боржника. Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень, які б врегульовували порядок приведення звіту про оцінку майна боржника у відповідність рецензіям або зауваженням інших суб`єктів оціночної діяльності. Відповідь отримана скаржником 09 вересня 2024 року (т. І а.с. 17).
19 вересня 2024 року представником ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК до суду подана скарга через підсистему «Електронний суд», яка зареєстрована у суді 20 вересня 2024 року.
23 грудня 2024 року СОД ФОП ОСОБА_8 на підставі договору № 124 від 19 грудня 2024 року складено рецензію на звіт, відповідно до якої звіт класифікується за ознакою абз. 3 п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»: в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність результату (т.І, а.с. 142).
ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. ІІ а.с. 8).
Спадщину після його смерті прийняв його брат ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (т. ІІ а.с. 61-250).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що скаржником пропущено встановлений законом строк на звернення зі скаргою, а наведені у клопотанні доводи не підтверджують поважності причин такого пропуску. У зв`язку з цим суд відмовив у поновленні процесуального строку та залишив скаргу без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За змістом частин 1-3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
За приписами частини 5 цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
У частині 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частинами першою - другою статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Аналогічні норми містить частина п`ята статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено право особи на оскарження дій, рішень чи бездіяльність органу виконавчої служби у 10-денний строк саме з моменту, коли така особа дізналася про порушення своїх прав діями або бездіяльністю посадових осіб органу виконавчої служби (приватним виконавцем), за винятком випадків оскарження постанови виконавця про відкладення провадження виконавчих дій.
За порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», слід дійти висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку суд врахував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності.
Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г, від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20, від 06 серпня 2025 року у справі № 756/1800/24, від 01 грудня 2025 року у справі № 2-180/06, від 03 грудня 2025 року у справі № 2-612/2006.
Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 345/245/25 зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. Під час вирішення питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20 зазначив, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин.
В іншому випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема виконавця, дії якого оскаржуються, а також загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).
Як установлено судом, повідомлення приватного виконавця про результати визначення вартості майна боржника було отримано стягувачем 27 березня 2024 року. Відтак перебіг строку на оскарження результатів оцінки розпочався 28 березня 2024 року та закінчився 08 квітня 2024 року. Однак зі скаргою до суду стягувач звернувся лише 19 вересня 2024 року, тобто після спливу встановленого законом строку більш ніж на п`ять місяців.
Доводи скаржника про поважність причин пропуску строку, пов`язані з необхідністю отримання рецензії на звіт про оцінку майна, направленням звернень до приватного виконавця та очікуванням відповіді на них, колегія суддів відхиляє.
Чинне законодавство не пов`язує початок перебігу строку на судове оскарження результатів оцінки майна з моментом отримання рецензії на звіт про оцінку або відповіді виконавця на відповідні звернення сторони виконавчого провадження. Вчинення дій щодо позасудового врегулювання спору чи збирання додаткових доказів є процесуальною ініціативою сторони та не зупиняє і не перериває перебіг установленого законом строку на звернення до суду.
Суд також враховує, що рецензія, виконана на замовлення стягувача, була складена 08 квітня 2024 року, тоді як із заявою щодо врахування її висновків стягувач звернувся до приватного виконавця лише 03 травня 2024 року. До суду зі скаргою заявник звернувся лише у вересні 2024 року, тобто майже через шість місяців після отримання повідомлення про результати оцінки майна. Це свідчить про те, що протягом тривалого часу скаржником не вживалися належні та своєчасні заходи щодо судового оскарження результатів оцінки.
Підпунктом 4 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання перебігу строків у виконавчому провадженні, визначених цим Законом. Водночас наведені положення не регулюють процесуальні строки звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця, які встановлені нормами ЦПК України.
Отже законодавець не вніс до ЦПК України змін, які б передбачали автоматичне зупинення, продовження або інший порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця у зв`язку із запровадженням воєнного стану.
Отже, саме по собі запровадження та дія воєнного стану не свідчать про відсутність пропуску процесуального строку та не звільняють особу від обов`язку дотримуватися встановлених законом строків звернення до суду. Питання поважності причин пропуску такого строку підлягає оцінці судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наведених заявником обставин та поданих доказів. Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду - залишити без змін.
 Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» - Цимбаленко Ганни Володимирівни залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови виготовлено 01 липня 2026 року.

Головуючий -  	А. П. Сидоренко	

Судді: М. В. Щербаченко 

М. В. Нестеренко