Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5297/26 
Провадження № 1-кп/758/1504/26 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді   ОСОБА_1 ,
з участю секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 ,
потерпілого      ОСОБА_4 ,
захисника      ОСОБА_5 ,
обвинуваченого     ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського районного суду міста Києва обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025105070000853 від 02.12.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, одруженого, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.342 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 10.09.2024 призначений на посаду головного спеціаліста - інспектора з паркування першого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва.
01.12.2025 о 08 год 30 хв ОСОБА_4 , будучи одягненим у формений одяг із розпізнавальними знаками і закріпленим на одязі технічним приладом - натільною боді камерою, що має функції фото і відеозапису, приступив до виконання своїх службових обов`язків, а саме контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів.
Виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_4 01.12.2025 приблизно об 11 год 30 перебував за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, буд. 18 та здійснював фіксацію адміністративного правопорушення та оформлення матеріалів про накладення штрафу за порушення правил зупинки/стоянки транспортних засобів на автомобіль «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є невстановлена особа, використовуючи службовий мобільний телефон для внесення відповідних відомостей.
У подальшому, 01.12.2025 приблизно об 11 год 38 хв ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, буд. 18, будучи обуреним на складання адміністративного протоколу на автомобіль марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 з метою провокації неіснуючого конфлікту, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_4 .
У цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на опір представникові влади під час виконання ним службових обов`язків.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на опір представникові влади під час виконання ним службових обов`язків, перебуваючи за адресою: 
м. Київ, Андріївський узвіз, буд. 18, 01.12.2025 приблизно об 11 год 42 хв ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поводячи себе агресивно, використовуючи ненормативну лексику, усвідомлюючи при цьому, що ОСОБА_4 є службовою особою, з метою перешкоджання законній діяльності представника влади, вчинив активні дії, а саме, шляхом вихоплення з рук, заволодів службовим мобільним телефоном, на якому інспектор з паркування здійснював записи щодо оформлення адміністративного матеріалу, а також шляхом зривання зняв з форменого одягу ОСОБА_4 технічний прилад натільну боді камеру марки F-YEY.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 342 КК України, визнав та підтвердив фактичні обставини скоєння ним кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся.
Покази обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що прокурор і потерпілий ОСОБА_4 також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, обмежившись: допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , показання якого відповідають фактичним обставинам справи, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів, щодо процесуальних витрат.
Захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 здійснює захисник адвокат ОСОБА_5 , який також не заперечив щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Прокурор у судових дебатах просив визнати винуватим ОСОБА_6 за ч.1 ст. 342 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 гривень, вирішити питання щодо речових доказів.
Потерпілий погодився з думкою прокурора та просив призначити максимальне покарання, передбачене санкцією відповідної статті. 
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 342 КК України, як опір представникові влади під час виконання ним службових обов`язків.
За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 342 КК України, доведена повністю, вона ніким не оспорюється.
За правилами ч. 1 ст. 65 КК України при обранні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, обставини вчинення діяння, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р., раніше не судимий, має вищу освіту, постійне місце проживання, одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, характеризується посередньо.
Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 342 КК України суд визнає "щире каяття" з огляду на таке.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.
Судом було встановлено, що обвинувачений, висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочинів визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «щире каяття».
Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої обставини, відомостей, що характеризують його особу, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, думку потерпілого, щодо призначення суворого покарання, при цьому потерпілий не навів обґрунтування своєї думки, щодо призначення ОСОБА_6 максимального виду та розміру покарання, яке передбачене санкцією відповідної статті, суд вважає, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 342 України, у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному і відповідає меті покарання.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого суд не застосовує.
Суд вирішує питання про долю речових доказів та процесуальні витрати відповідно до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України. 
З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 12, 50, 51 п.1, 53, 65, 66 ч.1 п.1, 342 ч.1 КК України, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, 394 ч.2 КПК України,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 342 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 
Речові докази у кримінальному провадженні, , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 12025105070000853 від 02.12.2025 року, після набрання вироком законної сили, а саме: 
- оптичний інформаційний носій CD-Rдиск без написів з двома відеофайлами - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку. В іншій частині вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суд, на підставі вимог ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Направити копію вироку не пізніше наступного дня учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя           ОСОБА_1