Справа №592/18595/25 	
Номер провадження 22-ц/816/1846/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Пузіним Денисом Миколайовичем,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року, ухваленого у складі судді Титаренко В.В. у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (далі - ТОВ «ФК Єврокредит») звернулося до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувало тим, що 07 квітня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір №ТDВ.2021.0401.9406 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Сторони погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього договору. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення заборгованості за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 вересня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 27 078 грн 77 коп., з яких: 9 555 грн 19 коп. - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 17 523 грн 58 коп. - заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена).
03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло, в тому числі, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року.
27 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір про відступлення прав вимоги №1/12, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло,в тому числі, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року. 
ТОВ «ФК Єврокредит», вважаючи себе наділеним правом грошової вимоги до відповідача, посилаючись на вищевказані обставини, просило суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 27 078 грн 77 коп., 2422,40 грн судового збору та 11200 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Єврокредит» заборгованість за кредитним договором №ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року в розмірі 27078 грн 77 коп., яка складається із заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) в сумі 9555 грн 19 коп. та заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в сумі 17523 грн 58 коп., а також стягнуто 2422 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору та 4000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 27078,77 грн.  

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

28 лютого 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, адвоката Пузіна Д.М., через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що кредитний договір ОСОБА_1 з Акціонерним Товариством «Мегабанк» не підписував, а підписав тільки паспорт споживчого кредиту та заяву-договір (індивідуальну частину) від 07 квітня 2021 року, в якій просив відкрити йому поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт. 
Зазначає, що позивачем не було надано суду копію кредитного договору, а також умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Мегабанк», які діяли на момент укладання договору, як і не надано тарифів, які діяли на час підписання заяви. Зауважує, що ТОВ «ФК Єврокредит» не надано доказів, які б підтверджували що ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, як і не надано доказів щодо суми наданого кредиту та щодо зарахування кредитних коштів на платіжну карту, яка б належала саме відповідачу. Також звертає увагу, що упродовж періоду кредитування банк нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, та здійснював їх автоматичне списання, що призвело до збільшення розміру тіла кредиту. Згідно виписки по рахунку, яка надана позивачем, сума витрат є значно меншою суми зарахувань. За таких обставин сума неправомірно списаних з відповідача неузгоджених платежів за користування кредитом перевищує загальний залишок заборгованості за кредитом, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Також вказує про не зазначення у позовній заяві, що згідно виписки по рахунку та руху коштів, відповідачем сплачено 23410,56 грн, але з основної суми заборгованості позивач ці кошти не відрахував. Обставина сплати у повному обсязі кредиту та навіть із надлишком, прихована позивачем. 
Також вважає, що матеріалами справи не підтверджено перехід до позивача права грошової вимоги до ОСОБА_1 . Ставить під сумнів відповідність поданих паперових копій електронних доказів, які долучені до позовної заяви, їх оригіналам.
Враховуючи викладене, вважає позовні вимоги не доведеними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

08 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від ТОВ «ФК Єврокредит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство вважає скаргу безпідставною, необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі твердження не спростовують установлених судом обставин, а лише повторюють заперечення, які вже були предметом дослідження та правової оцінки під час розгляду справи судом першої інстанції. У зв`язку з цим апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000,00 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

07 квітня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 підписано заяву-договір № ТDВ.2021.0401.9406 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, відповідно до умов якого відповідачу відкрито поточний рахунок і встановлено ліміт кредитної лінії в межах максимального ліміту кредитної лінії в сумі 200000 грн строком на 12 місяців, з фіксованою процентною ставкою 56% річних. У пільговий період, який складає 62 дні, фіксована процентна ставка становить 0,0001%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30%. Узгоджено сторонами, що строк дії договору набирає чинності з моменту підписання цієї заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою (а.с. 10).
07 квітня 2021 року ОСОБА_1 також підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 13).
Згідно довідки про відкриття рахунків ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 були відкриті рахунки, номера яких вказані у довідці (а.с. 12). 
Позивачем надано суду виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 07 квітня 2021 року по 02 грудня 2022 року та за період з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року, з яких слідує, що відповідач користувалася кредитними коштами (а.с. 15-21).
Згідно з довідкою - розрахунком АТ «Мегабанк», станом на 03 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року складає 27078 грн 77 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 9555 грн 19 коп.; заборгованість за відсотками - 17523 грн 58 коп. (а.с. 14). 
09 липня 2024 року, відповідно до протоколу електронного аукціону №GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, переможцем електронного аукціону з придбання прав вимоги за кредитними договорами стало ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (а.с. 24).
03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого новий кредитор набуває право вимоги до боржників за основними договорами, вказаними у додатку № 1 до цього договору (а.с. 25-26).
Позивачем надано витяг з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03 вересня 2024 року, згідно з яким АТ «Мегабанк» відступило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року на суму 27078 грн 77 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 9555 грн 19 коп.; заборгованість за відсотками в сумі 17523 грн 58 коп (а.с. 28). 
Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 66895 від 31 липня 2024 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» сплатило АТ «Мегабанк» за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі 23 425 777,00 грн (а.с. 27).
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір№ 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого новий кредитор набуває право вимоги до боржників за основними договорами, вказаними у додатку № 1 до цього договору (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами) (а.с. 31).
Позивачем надано витяг з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27 грудня 2024 року, згідно з яким ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Єврокредит» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року на суму 27078грн 77 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 9555 грн 19 коп.; заборгованість за відсотками в сумі 17523 грн 88 коп (а.с. 33). 
Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1074 від 27 грудня 2024 року ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі 8 030 000,00 грн (а.с. 32).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено укладення та підписання ОСОБА_1 заяви-договору № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо розміру кредиту, строку кредитування та відсотків за користування кредитом. Підписання цієї заяви – договору не заперечується відповідачем. 
У заяві - договорі № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року сторони узгодили, що банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачу йому готівки на суму, що не перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії, а саме: сума максимального кредитного ліміту 200000,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту 273293,00 грн; строк кредиту 12 місяців; процентна ставка базова 56 % річних; пільговий період 62 дні; процентна ставка у пільговий період 0,0001 % річних; орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30 % річних. Також сторони у заяві – договорі узгодили, що строк дії договору набирає чинності з моменту підписання цієї заяви - договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою.
У самій підписаній відповідачем заяві – договорі № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank викладені усі суттєві умови, притаманні кредитному договору. Так, зокрема передбачена сума кредитного ліміту, в межах якої банк надає кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачу йому готівки, а також передбачений розмір процентів за користування кредитними коштами, що загалом виключає необхідність звертатися до інших документів банку (публічної пропозиції, умов та правил, тарифів тощо) для з`ясування змісту спірних правовідносин.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між банком і ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг з кредитування рахунку шляхом встановлення кредитного ліміту.
Згідно з ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Отже, для таких договорів сторони не встановлюють конкретної суми кредиту, а лише визначають максимальний ліміт, в рамках якого банк погодився надавати клієнту кредитні кошти, а клієнт має право і можливість скористатись цими коштами.
Розмір кредитного ліміту та ставки процентів за користування кредитом були погоджені сторонами у розділі «Запевнення та умови» заяви – договору № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року. 
Ураховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про не погодження суми кредиту та відсутність в договорі умов про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розміру є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Позивач надав виписки по рахунку відповідача за період з 07 квітня 2021 року по 02 грудня 2022 року та за період з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року, відповідно до яких ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, здійснював погашення кредиту. Здійснюючи часткове погашення заборгованості, відповідач вчинив дії щодо визнання умов кредитного договору, у тому числі розміру та порядку нарахування відсотків. 
При цьому відповідач не подавав власного розрахунку, не надав первинних документів, які б підтверджували інший рух коштів або інше цільове зарахування сплачених сум, і не довів помилковість наведеного позивачем розрахунку заборгованості. 
Доводи апеляційної скарги про збільшення тіла кредиту за рахунок відсотків не підтверджені доказами.
Таким чином колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не підписання та не узгодження сторонами істотних умов кредитного договору, зокрема таких як розмір кредиту та розмір відсотків за користування кредитними коштами. Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються змістом підписаної відповідачем заяви – договору № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року. Також банком були виконані вимоги закону щодо надання відповідачу інформації про умови кредитування, про що свідчить наявний в матеріалах справи підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не підтвердження переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 . 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Оскільки, АТ «Мегабанк» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а у подальшому ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» - ТОВ «ФК «Єврокредит», тому відповідач несе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором перед новим кредитором - позивачем, у тому обсязі, що і перед первісним кредитором.
Позивач для підтвердження переходу прав вимоги до боржника ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором надав належні та допустимі докази, зокрема протокол аукціону, договори про відступлення прав вимоги, витяги з реєстрів договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, платіжні інструкції.
При цьому неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Тож колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
Також скаржником не обґрунтовано та не наведено мотивів ставлення ним під сумнів наявних в матеріалах справи копій, не зазначено про їх невідповідність оригіналам у зв`язку з можливою сфальшованістю чи суперечністю. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
За встановлених обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року в сумі 27078 грн 77 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 9555 грн 19 коп.; заборгованість за відсотками - 17523 грн 58 коп.
Доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором № ТDВ.2021.0401.9406 від 07 квітня 2021 року відповідачем суду не надано та матеріали справи цього не містять.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який загалом правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Єврокредит» просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат позивача, понесених ним на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн. На підтвердження в матеріалах справи наявний договір від 01 липня 2025 року про надання правничої допомоги, укладений між ТОФ «ФК «Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС» (а.с. 37-38), а також до відзиву доданий Акт приймання – передачі послуг з правничої допомоги № 080426 від 08 квітня 2026 року, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало позивачу послуги зі складання, підписання та подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду у справі № 592/18595/25 (боржник ОСОБА_1 ) на суму 3000 грн (а.с. 155 зв.).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).
Як передбачено частинами 2, 3, 8, 12 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року № 686/5757/23 виснувала, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. 
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 681/947/24 та інших постановах.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява № 19336/04, § 268)).
На переконання колегії суддів, з урахуванням критеріїв розумності та справедливості, розмір понесених позивачем витрат підлягає зменшенню, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Єврокредит», у зв`язку із залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, підлягають стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 1 000 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Пузіним Денисом Миколайовичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 26 січня 2026 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» 1 000 гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних