Справа № 163/967/26 
Провадження № 1-кп/163/176/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року  Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді     ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,
обвинуваченого      ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Ковельського району Волинської області кримінальне провадження №12026030560000046 про обвинувачення

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Полапи Любомльського району Волинської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, пенсіонера за вислугою років, засудженого вироком Любомльського районного суду Волинської області від 12.11.2025 за ч.2 ст.342, ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи судимим 12.11.2025 Любомльським районним судом Волинської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, та вчинив нове кримінальне правопорушення.
Так, постановою Любомльського районного суду Волинської області у справі № 163/1820/25 від 21 серпня 2025 року, яка набрала законної сили 02 вересня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУПАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
В подальшому, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив дії щодо їх умисного невиконання за наступних обставин.
Так, 21 лютого 2026 року об 11 год 40 хв всупереч вищевказаної постанови суду та в порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N? 1306, ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Євгена Коновальця м. Любомль Ковельського району Волинської області, де його зупинено службовими особами відділення поліції N? 1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», якими припинено злочин.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи раніше судимим за злочин, передбачений статтею 382 КК України, умисно не виконував постанову суду, що набрала законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 382 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю та показав, що дійсно постановою Любомльського районного суду Волинської області був позбавлений права керування, однак не виконував постанови та керував автомобілем, будучи при цьому засудженим за ч.1 ст.382 КК України вироком Любомльського районного суду Волинської області. 
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив, що не оспорює і визнає доведеними спосіб, час, місце, мотив вчинення ним кримінального правопорушення та фактичні обставини обвинувачення.
За таких обставин, переконавшись у добровільності позицій учасників, після роз`яснення позбавлення можливості оскарження обставин, що не будуть досліджуватись, за згодою сторін кримінального провадження суд дослідив докази в порядку ч.3 ст.349 КПК України і дійшов висновку про повну доведеність винуватості ОСОБА_4 в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчиненому особою раніше судимою за злочин, передбачений статтею 382 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, з міцними соціальними зв`язками, який є пенсіонером та військовослужбовцем, має численні подяки та грамоти за сумлінну службу, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що після останнього випадку керування транспортним засобом, за який його було виявлено працівниками поліції, він більше не керує автомобілем. 
Суд дійшов висновку, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій, їхні наслідки та виявив готовність нести за них відповідальність. Зазначені обставини свідчать про його щире каяття та реальне прагнення до виправлення.
Обставини, що обтяжують покарання, ОСОБА_4 є рецидив кримінального правопорушення.
З огляду на те, що обвинувачений визнав свою винуватість, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд, вважає за необхідне та достатнє призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі мінімальним строком на 3 роки із звільненням від його відбування з іспитовим строком.
Таке покарання є справедливим, пропорційним та на переконання суду достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу індивідуалізації покарання та меті кримінального провадження, визначеній у ст.2 КПК України.
Долю речових доказів та документів належить вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Речові докази відсутні, а диски які слідчим визнані, як речові докази в силу ст. 99 КПК є документами, тому їх слід залишити в матеріалах кримінального провадження. 
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовано, клопотання про застосування такого заходу не заявлено.
Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Долю речових доказів та документів вирішити таким чином:
Документи, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження №12026030560000046, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя         ОСОБА_1