ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2026 р. Справа№ 910/13023/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Горбасенка П.В. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 05.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка»
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 (повний текст складено 16.03.2026)
та
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 (повний текст складено 23.03.2026)
у справі № 910/13023/25 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка»
про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У жовтня 2025 року до Господарського суду міста Києва звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» (далі - відповідач), у якому просить суд зобов`язати відповідача передати позивачу наступну документацію щодо будинку №16 по провулку Сеноманському у місті Києві:
- технічну документацію на будинок № 16 по провулку Сеноманському у місті Києві, у тому числі, але не виключно;
- технічний паспорт на багатоквартирний будинок;
- паспорт об`єкта, складений за результатами обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва;
- енергетичний сертифікат і звіт про обстеження інженерних систем;
- проектну документацію зі схемами влаштування внутрішньобудинкових систем;
- документ, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
- технічну документацію обладнання котелень;
- технічну документацію на ліфти;
- план земельної ділянки;
- акти приймання-передавання технічної документації на багатоквартирний будинок;
- паспорти, гарантійні документи, акти випробування, повірки й опломбування та інші технічні документи на системи, мережі, встановлені прилади, устаткування та обладнання у багатоквартирному будинку;
- інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку та інженерних систем за строк дії договору;
- інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів та інженерних систем за строк дії договору;
- дані бухгалтерського обліку та витрат на утримання багатоквартирного будинку за строк дії договору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» на підставі договору №111 від 24.05.2006 виконувало обов`язки по експлуатації, технічному обслуговуванню багатоквартирного будинку по пров. Сеноманському, 16 в м. Києві (далі - будинок) та надавало співвласникам послуги з управління будинком;
- 24.05.2025 було проведено установчі збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, пров. Сеноманський, 16 від 24.05.2025, на яких прийнято рішення про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай», оформлені протоколом №1 від 24.05.2025 (заключний протокол від 30.05.2025);
- 09.08.2025 позивач звернувся до відповідача з листом, у якому повідомив про прийняття співвласниками багатоквартирного будинку №16 по провулку Сеноманському у м. Києві рішення про створення ОСББ «Сеноманський гай» та намір співвласників відмовитись від договору про надання послуги з управлінням багатоквартирним будинком в зв`язку зі зміною форми управління шляхом самозабезпечення, де також вимагав передати документацію щодо будинку, однак своїм листом від 28.08.2025 відповідач повідомив про відсутність законної підстави для задоволення даного позивача, оскільки не є управителем будинку чи забудовником.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що, його не було визначене органом місцевого самоврядування як управителя будинку №16 по провулку Сеноманському у місті Києві у відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники такого права відповідачу не делегували, останній не є забудовником або замовником будівництва цього об`єкта, натомість відповідачем лише здійснювалися послуги з прибирання прибудинкової території, технічного обслуговування та інші господарсько-побутові роботи виключно на цивільно-правових засадах без визначення статусу управителя чи балансоутримувача будинку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/13023/25 позовні вимоги задоволено повністю.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що:
- у відповідача як особи, що здійснювала управління будинком, виник обов`язок у встановлений законом строк передати позивачу всю технічну та іншу документацію на будинок;
- оскільки матеріалами справи доведено, а сторонами не заперечується, що позивач звертався до відповідача з листом щодо передання необхідної технічної документації, а відповідач таку документацію не передав, порушене право Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» підлягає захисту шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до такої передачі;
- обов`язок відповідача передати або виготовити необхідну документацію на будинок не позбавляє його права у подальшому вжити передбачених законом заходів для стягнення (відшкодування) з винних осіб понесених при цьому витрат.
Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції:
- у судовому засіданні 18.02.2026 ухвалено залишити клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (ПрАТ «Фанпліт») без розгляду, як таке, яке подано після закінчення строку та без доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку;
- у судовому засіданні 04.03.2026 не прийнято до розгляду докази, подані позивачем у вказаному засіданні разом з усним клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, позивач, заявляючи клопотання про подання додаткових доказів, жодним чином не обґрунтував неможливість їх подання до суду разом з позовною заявою, з причин, що не залежали від нього.
09.03.2026 до суду першої інстанції Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» подано заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, у якій позивач просить суд стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 900,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволзадоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.; в іншій частині заяви відмовлено.
При ухваленні вказаного додаткового рішення, суд першої інстанції, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, враховуючи результати розгляду даної справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/13023/25 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 13, 74, 86 ГПК України, не надав оцінки наведеним обставинам та доказам, а саме: 
1. не встановив правовий статус відповідача (управитель / балансоутримувач / інша особа) 
2. не встановив, чи перебувала документація у відповідача 
3. не дослідив факт передачі будинку або документації відповідачу 
4. не перевірив належність відповідача як суб`єкта обов`язку;
- відсутність у відповідача статусу управителя, балансоутримувача чи іншого суб`єкта управління виключає можливість покладення на нього обов`язку, передбаченого ст. 5 Закону №417 та ст. 6 Закону про ОСББ;
- суд першої інстанції безпідставно ототожнив надання послуг із здійсненням управління будинком, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
На думку апелянта, незважаючи на формальне порушення процесуального строку подання клопотання про залучення третьої особи, суд першої інстанції був зобов`язаний оцінити його не лише з точки зору процесуальної форми, але й з огляду на його значення для правильного вирішення спору.
Підсумовуючи викладене, апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, допустив надмірний формалізм та безпідставно залишив подане клопотання без розгляду, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та порушення принципів змагальності сторін і справедливого судового розгляду, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. 
Також апелянт зазначив, що додаткове рішення суду першої інстанції є похідним від основного рішення та прийняте на його підставі, а відтак його законність і обґрунтованість повністю залежать від законності основного рішення у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 справа № 910/13023/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/13023/25 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 910/13023/25 призначено до розгляду на 05.05.2026; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13023/25.
09.04.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
15.04.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
- для здійснення господарської діяльності з обслуговування буд. № 16 по пров. Сеноманському в м. Києві, згідно норм діючого законодавства, відповідач зобов`язаний був мати запитувану технічну та іншу документацію по будинку № 16 по пров. Сеноманському в м. Києві, що власне і є підставою для звернення до суду з даним позовом;
- в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва, перебувають цивільні справи за № 755/21323/25 та 754/6824/25 за позовом ТОВ ЖЕП «Деснянка» до окремих мешканців житлового будинку № 16 по провулку Сеноманському в м. Києві «про стягнення витрат за комунальні послуги», що зайвий раз підтверджує той факт, що саме відповідач по справі була особою яка обслуговувала будинок № 16 по провулку Сеноманському в м. Києві та надавала окремі комунальні послуги тощо.
- позивач погоджується з висновками суду першої інстанції, наведеними по тексту оскаржуваного рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додані додаткові докази, а саме копії: листа ПрАТ «Фанплит» № 46 від 17.12.2025, ЗАТ «Фанплит» № 476 від 25.12.2026, листа відповідача від 28.07.2025.
Щодо наданих позивачем додаткових доказів, колегія суддів зазначає про таке.
Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядженні не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Позивач не зазначає підстав, з яких такі докази не були подані до суду першої інстанції, як і не просить суд апеляційної інстанції прийняти такі докази.
При цьому, позивачем не наведено жодних аргументів щодо наявності об`єктивної неможливості отримати такі докази раніше.
Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції зауважено на тому, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
За таких обставин, додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу копії листа ПрАТ «Фанплит» № 46 від 17.12.2025, ЗАТ «Фанплит» № 476 від 25.12.2026, листа відповідача від 28.07.2025 як додаткові докази колегією суддів не приймаються, а розгляд апеляційної скарги здійснюється без урахування вказаних доказів.
Станом на 05.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листа Приватного акціонерного товариства «ФАНПЛИТ» №344 від 09.10.2013 (а.с. 7), та не заперечується сторонами, 24.05.2006 між Закритим акціонерним товариством «ФАНПЛИТ» (нова назва - Приватне акціонерне товариство «ФАНПЛИТ»), як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» (далі, також - ТОВ «ЖЕП «Деснянка » ), як виконавцем, був укладений договір № 111, згідно якого замовник передав будинок по пров. Сеноманському, 16 в м. Києві, а виконавець прийняв на себе обов`язки по його експлуатації та технічному обслуговуванню.
Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 31.12.2008 № 1206 «Про затвердження акту державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта» (а.с. 9) затверджено акт державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - житлового будинку, блок-секції 5 за адресою: пров. Сеноманський, 16 у Дніпровському районі м. Києва.
Відповідно до вказаного розпорядження прийнято в експлуатацію закінчене будівництво об`єкта - житлового будинку, блок-секції 5 за адресою: пров. Сеноманський 16 у Дніпровському районі м. Києва. При цьому, експлуатуючою організацією у вказаному акті (а.с. 10зворот-12) вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка».
Як вірно встановлено судом першої інстанції, також з матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка», як управитель, надавало співвласникам багатоквартирного будинку № 16, у провулку Сеноманському, у м. Києві послуги з управління багатоквартирним будинком на підставі відповідного типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, що укладався із кожним співвласником, з додатком (заявою приєднання до типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком), копія одного з яких наявна у матеріалах справи (а.с. 13-20).
24.05.2025 було проведено установчі збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, провулок Сеноманський, 16, на яких прийнято рішення про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» (далі, також - ОСББ «Сеноманський гай»), оформлені протоколом № 1 від 24.05.2025 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, провулок Сеноманський, 16 від 24.05.2025 року, заключний протокол від 30.05.2025 (а.с. 21-38).
15.07.2025 здійснено державну реєстрацію юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 54).
Позивач звернувся до відповідача із заявою вих. №3 від 08.08.2025 (а.с.43-44), у якій повідомив про прийняття співвласниками багатоквартирного будинку № 16 по провулку Сеноманському у м. Києві рішення про створення ОСББ «Сеноманський гай» та наміру співвласників відмовитись від договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком у зв`язку із зміною форми управління будинком шляхом самозабезпечення.
У цьому ж листі позивач вимагав у відповідача в установлений законом строк надати особі, уповноваженій ОСББ, наступну документацію:
- технічну документацію на будинок № 16 по провулку Сеноманському у місті Києві, у тому числі, але не виключно: технічний паспорт на багатоквартирний будинок; паспорт об`єкта, складений за результатами обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва; енергетичний сертифікат і звіт про обстеження інженерних систем; проектну документацію зі схемами влаштування внутрішньобудинкових систем; документ, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; технічну документацію обладнання котелень; технічну документацію на ліфти; план земельної ділянки; акти приймання-передавання технічної документації на багатоквартирний будинок;
- паспорти, гарантійні документи, акти випробування, повірки й опломбування та інші технічні документи на системи, мережі, встановлені прилади, устаткування та обладнання у багатоквартирному будинку.
- інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку та інженерних систем за строк дії договору;
- інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів та інженерних систем за строк дії договору;
- дані бухгалтерського обліку та витрат на утримання багатоквартирного будинку за строк дії договору.
У відповідь на дану заяву відповідач надіслав позивачу лист б/н від 28.08.2025 (а.с. 45-46), у якому повідомив останнього про відмову у задоволенні вимоги щодо передачі документації, з посиланням на те, що ТОВ «ЖЕП «Деснянка» не було визначене органом місцевого самоврядування як управитель будинку №16 по провулку Сеноманському у місті Києві у відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники такого права відповідачу не делегували, останній не є забудовником або замовником будівництва цього об`єкта, натомість відповідачем лише здійснювалися послуги з прибирання прибудинкової території, технічного обслуговування та інші господарсько-побутові роботи виключно на цивільно-правових засадах без визначення статусу управителя чи балансоутримувача будинку.
Позивач зазначає, що не згоден з такою позицією відповідача, оскільки ТОВ «ЖЕП «Деснянка» за договором №111 від 24.05.2006 прийняло на себе обов`язки по його експлуатації та технічному обслуговуванню будинку по пров. Сеноманському, 16 в м. Києві саме як управитель, а також з огляду на те, що розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 31.12.2008 № 1206 відповідача було визначено експлуатаційною організацією, на баланс якої було передано цей будинок.
Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача передати позивачу вищевказану документацію будинку №16 по провулку Сеноманському у місті Києві.
Відповідач проти задоволення позову з підстав, які викладені вище.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною 2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. (ч. 1. 2 ст. 368 ЦК України)
Згідно з положеннями статей 316, 319, 322 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. (ст. 385 ЦК України)
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносини, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласниками багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» яким, серед іншого, визначено наступне:
- замовник будівництва, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання, протягом 30 календарних днів з дня направлення відповідного звернення особою, уповноваженою співвласниками багатоквартирного будинку, забезпечує передачу співвласникам в особі їх об`єднання або особі, уповноваженій співвласниками у передбаченому цим Законом порядку: одного комплекту проектної документації на будівництво та іншої технічної документації на багатоквартирний будинок згідно з переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства; інформації та документів щодо діючих гарантійних зобов`язань стосовно будівельних робіт, виконаних під час будівництва та експлуатації багатоквартирного будинку, включаючи термін дії гарантійних зобов`язань, відомості про виконавця робіт, обсяг гарантійних зобов`язань тощо. У разі відсутності документації на багатоквартирний будинок, визначеної абзацами другим і третім цієї частини, замовник будівництва, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання, протягом шести місяців з дня направлення відповідного звернення особою, уповноваженою співвласниками багатоквартирного будинку, відновлює її за власний рахунок та передає особам, визначеним абзацом першим цієї частини. (ч. 5 ст. 5);
- у разі зміни форми управління багатоквартирним будинком особа, яка здійснювала управління, повинна передати наявну в неї технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок особі, визначеній співвласниками такого будинку. У разі зміни управителя попередній управитель повинен передати наявну в нього технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок новому управителю. (ч. 6 ст. 5);
- управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). (ч. 1 ст. 9);
- передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ч. 1 ст. 10).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», яким, серед іншого, визначено, що:
- об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (ст. 1);
- об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. (ч. 1, 4 ст. 4);
- Державна реєстрація об`єднання проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання вважається утвореним з дня його державної реєстрації. (ч. 14 ст. 6);
- замовник будівництва, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання до створення об`єднання, протягом 30 календарних днів з дня направлення об`єднанням відповідного звернення забезпечує передачу такому об`єднанню: одного комплекту проектної документації на будівництво та іншої технічної документації на багатоквартирний будинок згідно з переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства; інформації та документів щодо діючих гарантійних зобов`язань стосовно будівельних робіт, виконаних під час будівництва та експлуатації багатоквартирного будинку, включаючи термін дії гарантійних зобов`язань, відомості про виконавця робіт, обсяг гарантійних зобов`язань тощо (ч. 18 ст. 6);
- у разі відсутності документації на багатоквартирний будинок, визначеної частиною тридцять першою цієї статті, замовник будівництва, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання до створення об`єднання, протягом шести місяців з дня направлення об`єднанням відповідного звернення відновлює її за власний рахунок та передає об`єднанню. (ч. 19 ст. 6).
Отже, наведеними вище положеннями чинного законодавства встановлено, що положеннями статті 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачений обов`язок замовника будівництва або попереднього балансоутримувача будинку з передачі документації на будинок об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку, який виникає у нього з дня державної реєстрації об`єднання та підлягає виконанню без будь-яких інших додаткових умов, оскільки жодних інших підстав, крім державної реєстрації об`єднання, для передачі документації від попереднього балансоутримувача Законом не визначено. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/6167/18, постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 917/1208/18, від 16.01.2020 у справі № 910/3215/19, від 12.03.2020 у справі № 904/1878/19, від 08.11.2022 у справі № 925/1649/20, від 14.06.2023 у справі № 910/2349/22).
В такий спосіб обов`язок забудовника та/або особи, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання з передачі технічної документації визначений законодавчо та є безумовним і не ставиться в залежність від того, чи є відповідні документи в наявності.
У свою чергу, невиконання ним такого обов`язку унеможливить здійснення позивачем функцій з утримання будинку.
Як встановлено вище, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» зареєстровано як юридичну особу 15.07.2025, а відтак в силу положень абз. 28 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» саме з цієї дати об`єднання вважається утвореним та, відповідно до приписів ст. 6 вказаного закону має право вимагати у замовника будівництва передачі документації на будинок.
При цьому обставини фактичної наявності та/або відсутності такої документації у відповідача не мають значення для вирішення спору по суті, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» така документація повинна була бути передана замовником будівництва або попереднім власником будинку позивачу, а у випадку відсутності документації на будинок він (замовник або попередній власник) відповідно до вимог частини ч. 19 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зобов`язаний відновити її за власний рахунок. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/6167/18 та у подальшому неодноразово застосовано судами при вирішення спорів, що виникли з подібних правовідносин.
Як унормовано п. 1 ч. 8 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі припинення дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний не пізніше дня, що настає за днем припинення дії договору, передати новому управителю багатоквартирного будинку чи особі, уповноваженій співвласниками або об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку наявну технічну документацію на такий будинок за переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до цієї ж норми закону, а також пунктів 66-67 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712, у разі припинення дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний не пізніше дня, що настає за днем припинення дії договору, передати новому управителю багатоквартирного будинку чи особі, уповноваженій співвласниками або об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку:
1) наявну технічну документацію на такий будинок за переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
2) інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку та інженерних систем за строк дії договору, але не більше трьох останніх років;
3) інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів та інженерних систем за строк дії договору, але не більше трьох останніх років;
4) дані бухгалтерського обліку доходів та витрат на утримання багатоквартирного будинку за строк дії договору, але не більше трьох останніх років;
5) майно, передане управителю багатоквартирного будинку за рішенням співвласників.
Перелік технічної документації на багатоквартирний будинок, затверджений наказом № 176 від 17.07.2018 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, включає:
1. Технічний паспорт на багатоквартирний будинок.
2. Паспорт об`єкта, складений за результатами обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва.
3. Енергетичний сертифікат і звіт про обстеження інженерних систем.
4. Проектна документація зі схемами влаштування внутрішньобудинкових систем.
5. Документ, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
6. Технічна документація обладнання котелень.
7. Технічна документація на ліфти.
8. План земельної ділянки.
9. Акти приймання-передавання технічної документації на багатоквартирний будинок.
10. Паспорти, гарантійні документи, акти випробування, повірки й опломбування та інші технічні документи на системи, мережі, встановлені прилади, устаткування та обладнання у багатоквартирному будинку.
Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом вірно обрано спосіб захисту порушеного права. 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 925/1147/21 виснував, що перелік такої документації не є вичерпним.

Щодо доводів відповідача про те, що його не було визначене органом місцевого самоврядування як управителя будинку №16 по провулку Сеноманському у місті Києві у відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники такого права відповідачу не делегували, останній не є забудовником або замовником будівництва цього об`єкта, колегія суддів зазначає про таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, обслуговування та експлуатація будинку саме відповідачем доведена матеріалами справи, зокрема:
- листом Приватного акціонерного товариства «ФАНПЛИТ» №344 від 09.10.2013.
- актом державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - житлового будинку, блок секції 5 за адресою: пров. Сеноманський 16, у Дніпровському районі м. Києва з додатками;
- типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, що укладався ТОВ «ЖЕП «Деснянка» зі співвласниками багатоквартирного будинку №16, що у пров. Сеноманському, у м. Києві з додатком: заявою-приєднання до типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком;
- рахунком, виставлений ТОВ «ЖЕП «Деснянка».
Крім того, у додатку (а.с. 9зворот) до Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 31.12.2008 № 1206 «Про затвердження акту державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта» (а.с. 9), яким затверджено акт державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - житлового будинку, блок-секції 5 за адресою: пров. Сеноманський, 16 у Дніпровському районі м. Києва вказано, що організаціями на які покладається експлуатація, прийняття на баланс є:
- ТОВ «ЖЕП «Деснянка»;
- АК «Київенерго» - теплові, кабельні мережі;
- ВАТ АК «Київводоканал» - водопровідні, каналізаційні мережі;
- КП «Київміськсвітло» - електромережі.
Окрім того, факт обслуговування будинку саме відповідачем останній не заперечує, а послідовно доводить, що він не є забудовником або замовником будівництва цього об`єкта та управителем будинку.
Колегія суддів зауважує відповідачу на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2025 у справі № 910/3919/25:
«5.24. Колегія суддів звертає увагу на норми частин тридцять першої та тридцять другої статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", згідно яких замовник будівництва, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання до створення об`єднання, протягом 30 календарних днів з дня направлення об`єднанням відповідного звернення забезпечує передачу такому об`єднанню:
одного комплекту проектної документації на будівництво та іншої технічної документації на багатоквартирний будинок згідно з переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
інформації та документів щодо діючих гарантійних зобов`язань стосовно будівельних робіт, виконаних під час будівництва та експлуатації багатоквартирного будинку, включаючи термін дії гарантійних зобов`язань, відомості про виконавця робіт, обсяг гарантійних зобов`язань тощо.
У разі відсутності вказаної документації на багатоквартирний будинок замовник будівництва, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання до створення об`єднання, протягом шести місяців з дня направлення об`єднанням відповідного звернення відновлює її за власний рахунок та передає об`єднанню.
5.25. Наведені норми закону дають підстави для однозначного висновку про те, що обов`язок передати Об`єднанню необхідну документацію виникає як у замовника будівництва, так і у колишнього балансоутримувача багатоквартирного будинку, так і у особи, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком або його обслуговування/утримання.
При цьому законодавець не визначив черговість пред`явлення такої вимоги, а тому, зважаючи на це, Позивач мав право обрати будь-кого із зазначених у законі осіб.
5.26. За таких обставин посилання Скаржника на судові рішення у зазначених ним адміністративних справах є неспроможними у контексті заперечень проти позову у цій справі та у контексті доводів касаційного оскарження, оскільки для вирішення спору по суті не має вирішального значення як статус Відповідача (управитель чи особа, що здійснювала обслуговування Будинку), так і фактична наявність/відсутність у останнього необхідного пакета документації на Будинок.
5.27. З цих же підстав Суд зазначає про відсутність підстав для формування висновку Верховного Суду щодо розмежування понять "управління" та "утримання" багатоквартирного будинку і похідних понять "управитель" та "особа, що здійснює утримання", а також щодо розмежування правового статусу зазначених осіб.
5.28. За обставинами справи суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у Відповідача як особи, що здійснювала управління Будинком, виник обов`язок у встановлений законом строк передати Позивачу всю технічну та іншу документацію на Будинок.».
Наведеним вище спростовуються доводи відповідач про те, що відсутність у відповідача статусу управителя, балансоутримувача чи іншого суб`єкта управління виключає можливість покладення на нього обов`язку, передбаченого ст. 5 Закону №417 та ст. 6 Закону про ОСББ
З огляду на вказане суд першої інстанції цілком вірно виснував, що у відповідача як особи, що здійснювала управління будинком, виник обов`язок у встановлений законом строк передати позивачу всю технічну та іншу документацію на будинок.
Оскільки матеріалами справи доведено, а сторонами не заперечується, що позивач звертався до відповідача з листом щодо передання необхідної технічної документації, а відповідач таку документацію не передав, порушене право Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» підлягає захисту шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до такої передачі.

Щодо посилань відповідача на те, що формальне порушення процесуального строку подання клопотання про залучення третьої особи, суд першої інстанції був зобов`язаний оцінити його не лише з точки зору процесуальної форми, але й з огляду на його значення для правильного вирішення спору, колегія суддів зазначає про таке.
Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Частиною 2 ст. 50 ГПК України передбачено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Згідно з ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
У судовому засіданні 28.01.2026 суд першої інстанції постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.
У постановах від 12.09.2024 у справі № 910/11903/23, від 21.10.2024 у справі № 914/3445/23 та у справі № 923/1188/21, Верховний Суд навів сталий правовий висновок щодо питання застосування ст. 118, 119 ГПК України (продовження/поновлення судами процесуальних строків, наслідків пропущення учасником справи цих строків) та вказав наступне.
Під процесуальними строками розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, крім іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і є таким, що породжує відповідні правові наслідки.
Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. 
Водночас у ч. 2 ст. 119 ГПК України унормовано, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зі змісту наведеної статті вбачається, що поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а процесуальний строк, встановлений судом, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Колегія суддів зазначає про те, що відповідачем заяву про залучення до участі у справі третьої особи (а.с. 123-124) подано з порушенням, встановленого ГПК України строку та без клопотання про поновлення такого строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, з огляду на що, та враховуючи те, що доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для клопотання про залучення третьої особи відповідачем не наведено, а враховуючи, що клопотання відповідача подано з порушенням вимог ГПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду вказаного клопотання.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.
У апеляційній скарзі апелянт фактично не наводить окремого обґрунтування для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25, окрім того, що «додаткове рішення суду першої інстанції є похідним від основного рішення та прийняте на його підставі, а відтак його законність і обґрунтованість повністю залежать від законності основного рішення у справі».
Колегією суддів встановлено відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/13023/25.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, виходячи з погодженого розміру на професійну правничу допомогу, у розмірі 24 900, 00 грн.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПКУкраїни).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, правова допомога надавалася позивачу на підставі договору про надання абонентської правової допомоги № 03/25 від 01.10.2025 (далі - договір) (а.с. 154), укладеним між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сеноманський гай» (далі - клієнт) та адвокатом (самозайнята особа) Бокачем Ігорем Петровичем (далі - адвокат), за умовами пункту 1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнтові правову допомогу в тому числі і представництво інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва, з питань відновлення прав та законних інтересів Клієнта при вирішенні спірних питань з відповідачем та з інших питань в рамках розгляду судової справи «про зобов`язання вчинити дію».
Відповідно до пункту 2 договору у рамках даного договору адвокат зобов`язується: вивчити представлені клієнтом документи та інформацію й проінформувати клієнта про можливі варіанти рішення проблеми; підготувати необхідні документи: позовну заяву, письмові заперечення на відзив, заяви, клопотання (до Господарського суду м. Києва) представництво інтересів клієнта в Господарському суді м. Києва;
Пунктом 3 договору погоджено, що вартість послуг з договору визначається в наступному порядку. 
А). Представництво інтересів клієнта в Господарському суді м. Києва - з питань захисту, відновлення прав та законних інтересів клієнта в спірних правовідносинах з ТОВ "ЖЕП "ДЕСНЯНКА" в рамках розгляду судової справи "про зобов`язання вчинити дію". 
Б). Підготовка процесуальних документів до Господарського суду м. Києва в рамках розгляду судової справи «про зобов`язання вчинити дію».
Вартість послуг складає, фіксовану суму: - 24 900,00 грн. з урахуванням сплати податку і військового збору (в рамках розгляду Господарським судом міста Києва судової справи "про зобов`язання вчинити дію").
В наступному «Оплата» здійснюється в наступному порядку: з моменту підписання даного договору клієнт перераховує грошові кошти на картковий рахунок адвоката до повного розрахунку зазначеної суми вартості за правничу допомогу в рамках розгляду Господарським судом м. Києва судової справи «про зобов`язання вчинити дію».
На виконання умов договору позивачем здійснено оплату у розмірі 24 900,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями: №26 від 27.10.2025 на суму 6 391, 00 грн., №40 від 26.11.2025 на суму 6 391,00 грн., №56 від 29.12.2025 на суму 6 391,00 грн., №24 від 27.10.2025 на суму 1 494,00 грн., №37 від 26.11.2025 на суму 1 494,00 грн., №58 від 26.11.2025 на суму 1 494,00 грн., №25 від 27.10.2025 на суму 415,00 грн., №38 від 26.11.2025 на суму 415,00 грн., №57 від 29.12.2025 на суму 415,00 грн. (а.с. 155-163).
Бокач Ігор Петрович є адвокатом згідно з свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6068 від 26.04.2018 (а.с. 153).
Частинами 4-5 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем в суді першої інстанції не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем не подавалось.
Колегія суддів зазначає про те, що заперечень проти розміру витрат на правничу допомогу не містить і апеляційна скарга.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд першої інстанції цілком вірно визнав, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України), вказавши, що спір сторні відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку з невиконанням попереднім балансоутримувачем будинку обов`язку щодо передання необхідної документації, передбаченого ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», судова практика є сталою, та предмет доказування не охоплював значної кількості обставин та фактів, які підлягали дослідженню.
За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, враховуючи результати розгляду даної справи - задоволення позовних частково, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
З огляду на викладене вище, підстави для скасування додаткового рішення також відсутні.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ) гарантує право на справедливий суд, невід`ємним елементом якого ЄСПЛ визнає вимогу щодо вмотивованості (обґрунтованості) судових рішень. Хоча термін «вмотивованість» прямо не згадується у статті 6, ЄСПЛ послідовно тлумачить його як обов`язкову складову справедливого судового розгляду.
У справі «Van de Hurk v. the Netherlands» ЄСПЛ наголосив, що дія статті 6 Конвенції полягає, серед іншого, в тому, щоб зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами. У справі «Hirvisaari v. Finland» Суд зазначив, що однією з функцій вмотивованого рішення є демонстрація сторонам того, що їх вислухали, а також надання можливості оскаржити таке рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим, йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
У рішенні у справі «Peleki v. Greece» (заява № 69291/12; пункт 71) ЄСПЛ нагадав, що рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене мотивувань або якщо зазначені ним мотиви ґрунтуються на порушенні закону, допущеного національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (рішення у справі «Moreira Ferreira v. Portugal» (no 2), заява № 19867/12, пункт 85).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне, обґрунтоване та мотивоване рішення(основне та додаткове), яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25, отже підстав для їх скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/13023/25 залишити без змін. 
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 у справі № 910/13023/25 залишити без змін.
4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 07.05.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

П.В. Горбасенко