ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/961/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Хованець Андрій Ігорович до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:
До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач 2) з такими позовними вимогами:
- визнати протиправним і скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого протоколом від 15.05.2025 №2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.04.2023 № 2/67/366 щодо ОСОБА_1 , який непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити ОСОБА_1 , з військового обліку. 
В обґрунтування поданого позову вказував, що оскаржуване рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України прийняте з істотним порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Зокрема, позивача не було належним чином повідомлено про перегляд раніше прийнятої постанови ВЛК, не направлено до закладів охорони здоров`я у системі Міністерства оборони України для проведення контрольного обстеження та повторного медичного огляду з метою підтвердження або спростування встановленого діагнозу.
Ухвалою суду від 09.03.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Центральна військово-лікарської комісії Збройних Сил України своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Ухвалу суду про відкриття провадження по справі надіслано в електронний кабінет відповідача 09.03.2026, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа, складена працівником суду.
ІНФОРМАЦІЯ_5 , не погоджуючись із поданим позовом, подав до суду відзив, в якому вказував, що на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого протоколом від 15.05.2025 №2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2023 №2/67/366, позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних. Зауважував, що дії ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснено на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого протоколом від 15.05.2025 №2025-0515-0930, яка є вищим рівнем медико-експертного контролю у системі ВЛК. Таким чином, позивач являється військовозобов`язаним та зобов`язаний перебувати на військовому обліку та пройти контрольний медичний огляд ВЛК. 
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами проходження медичного огляду військовозобов`язаного, 10.04.2023 Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_7 прийнято постанову у формі довідки №2/67/366 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 з виключенням його з військового обліку на підставі статті 46 "а", 47 "в" графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
На підставі вказаного, 10.04.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 внесено відомості до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 про його виключення з військового обліку.
Як слідує з матеріалів справи, з метою перевірки та уточнення власних облікових даних позивач через електронну систему "Резерв+" з`ясував, що його без будь-якого повідомлення та без проходження повторного медичного огляду було поновлено на військовому обліку попри наявність чинного рішення ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з обліку.
09.02.2026 представник позивача направив адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо з`ясування підстав поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку.
15.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідь на адвокатський запит повідомлено представника позивача, що на даний час відсутні правові підстави для внесення відомостей щодо ОСОБА_1 про його непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку, оскільки згідно протоколу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 15.05.2025 №2025-0515-0930 скасовано довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 10.04.2023 №2/67/366 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 , а позивач підлягає контрольному медичному огляду військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
До вказаного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 додав протокол Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 15.05.2025 №2025-0515-0930 та лист слідчого управління Головного управління національної поліції України від 19.09.2025 № 108655-2025.
Так, згідно рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яке оформлене протоколом від 15.05.2025 №2025-0515-0930 вирішено, що враховуючи необґрунтованість встановленого діагнозу відповідно вимог п. "а" ст. 46 Пояснення щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 2 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 за №1109/15800), а саме діагноз не підтверджений медичною документацією про довготривале лікування хронічного обструктивного захворювання легень, інструментальним методом дослідження - спірографія, яке не підтверджує значне порушення функцій зовнішнього дихання, постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно довідки військово-лікарської комісії №2/67/366 від 10.04.2023, щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , "непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку" - скасувати. Також вирішено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 підлягає контрольному медичному огляду військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
Позивач вважає, що відповідачем 1 протиправно скасовано постанову військо-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 в №2/67/366 від 10.04.2023 щодо непридатності його до військової служби та виключення з військового обліку, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з частиною сьомої статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 штатні та позаштатні ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються, зокрема, довідкою військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 ЦВЛК ЗС України наділена правом розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 передбачено, що постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Відповідно до пункту 2.4.6 глави 2 розділу І Положення № 402 рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Частиною шостою статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ТЦК та СП підлягають, зокрема, громадяни України, які визнані непридатними до військової служби (пункт 3).
В Україні набрав чинності Закон України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX, дія якого відповідно до частини 2 статті 1 та пункту 3 Розділу IX Прикінцеві та перехідні положення (до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить принципам цього Закону) поширюється на правовідносини щодо проходження ВЛК, в частині адміністративної процедури.
Одним із принципів адміністративної процедури є гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні (стаття 17 наведеного Закону).
Відповідно до цього принципу особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (частина 1).
Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків (частина 2).
Особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи (частина 3).
Крім цього, одним із принципів адміністративної процедури є принцип обґрунтованості (стаття 8 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX), суть якого полягає в тому, що обґрунтування адміністративного акта дозволяє особі зрозуміти, чому адміністративний акт є саме таким, а також допомагає вирішити питання про те, чи варто використати засоби правового захисту. Також обґрунтованість діяльності адміністративних органів та результатів цієї діяльності (адміністративних актів) сприяють реалізації інших принципів загальної адміністративної процедури як концепту верховенства права загалом, так і принципів законності, пропорційності тощо зокрема.
Відповідно до змісту Резолюції (77) 31 Комітету Міністрів Ради Європи про захист особи відносно актів адміністративних органів, від 28 вересня 1977 року, обсяг обґрунтування має бути достатнім, щоб зрозуміти мотиви органу в прийнятті саме такого рішення. Вважається, що обґрунтування може бути викладене як безпосередньо в адміністративному акті, так і в документі, за допомогою якого такий акт доводиться до відома відповідної особи. Можливе викладення адміністративним органом мотивів на окрему вимогу особи, що має бути зроблено також в письмовій формі в строк, достатній для ознайомлення з обґрунтуванням прийняття акта та для його оскарження. Письмове наведення мотивів є відправною точкою для здійснення правового контролю за діяльністю адміністрації. 
Обов`язок з мотивування адміністративних актів є одним з ключових принципів справедливої адміністративної процедури.
Вирішуючи цей спір по суті, суд виходить з того, що предметом перевірки є правомірність протоколу ЦВЛК ЗС України від 15.05.2025 № 2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК від 10.04.2023 № 2/67/366 про непридатність ОСОБА_1 до військової служби з виключенням з військового обліку.
Суд зазначає, що ЦВЛК ЗС України, безперечно, наділена повноваженням переглядати та скасовувати постанови нижчих ВЛК (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402). Однак наявність такого повноваження не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку реалізовувати його виключно у спосіб, визначений Конституцією та законами України, із дотриманням принципів обґрунтованості, добросовісності та пропорційності (частина друга статті 2 КАС України).
Суд також звертає увагу на те, що в розумінні Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX відповідач-1 по справі є адміністративним органом, а його протокол від 15.05.2025 № 2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.04.2023 № 2/67/366 щодо ОСОБА_1 , про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, є адміністративним актом обтяжувального (несприятливого, негативного) характеру, оскільки він погіршує становище приватної особи, яким є позивач у справі.
Перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, суд констатує таке.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 сформулював висновок, що розглядаючи спори щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, однак суд не може оцінювати обґрунтованість самого діагнозу або висновку про придатність/непридатність. Водночас, суд підкреслює, що вказана правова позиція не виключає перевірки судом повноти та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень, що прийняло це рішення.
Верховний Суд у постанові від 11.09.2023 у справі № 420/14943/21 визначив критерії обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень: логічність та структурованість викладення мотивів; пов`язаність наведених мотивів з конкретними нормами права; наявність правової оцінки фактичних обставин справи та поданих документів; відповідність висновків фактичним обставинам справи; відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Аналіз протоколу від 15.05.2025 № 2025-0515-0930 свідчить про те, що оскаржуване рішення ЦВЛК ЗС України наведеним критеріям не відповідає. Суд звертає увагу на таке: по-перше, у розділі VIII протоколу констатована "необґрунтованість" постанови ВЛК, однак не зазначено, які конкретно первинні медичні документи та результати обстежень свідчать про відсутність у позивача довготривалого лікування хронічного обструктивного захворювання легень, інструментальними методами дослідження, тобто тих показників, яких вимагає пункт "а" статті 46 Розкладу хвороб; по-друге, рішення ґрунтується виключно на вивченні виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4921/508 від 07.03.2023, виданої ОКНП "Чернівецька обласна клінічна лікарня", протоколу спірометричного дослідження від 28.02.2023 та довідки ВЛК - документів, складених тим самим органом, постанову якого перевіряє ЦВЛК; по-третє, протокол не містить посилань на будь-які додаткові обстеження або висновки спеціалізованих закладів охорони здоров`я, що спростовували б діагноз.
Суд також звертає увагу, що у самому протоколі ЦВЛК ЗС України вказано на необхідність проходження ОСОБА_1 контрольного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_10 . Цей факт, на переконання суду, лише підтверджує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення ЦВЛК ЗС України не мала достатньої медичної документації для остаточного та вмотивованого висновку щодо стану здоров`я позивача. За таких обставин скасування постанови нижчої ВЛК з одночасним призначенням контрольного огляду є логічно суперечливим і свідчить про передчасність та необґрунтованість прийнятого рішення.
Водночас, суд звертає увагу на те, що Закон України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX, який підлягає до застосування в цих правовідносинах, визначає, що адміністративний акт, яким за своєю правовою природою є оскаржуване рішення, має відповідати принципу обґрунтованості, суть якого полягає в тому, що обґрунтування адміністративного акта дозволяє особі зрозуміти, чому адміністративний акт є саме таким, а також допомагає вирішити питання про те, чи варто використати засоби правового захисту (стаття 8 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX).
Вище судом встановлено, що протокол ЦВЛК ЗС України від 15.05.2025 № 2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.04.2023 № 2/67/366 про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, є не обґрунтованим, оскільки з його змісту не можливо зрозуміти, чому цей адміністративний акт є саме таким. Це є окремою підставою для його скасування. 
Суд констатує, що медичний огляд ОСОБА_1 безпосередньо ЦВЛК ЗС України не проводився, що прямо випливає зі змісту самого протоколу. Натомість пунктом 2.4.6 глави 2 розділу І Положення № 402 передбачено право штатної ВЛК призначити повторний або контрольний медичний огляд. Застосування цього механізму до скасування постанови, а не після нього, відповідало би принципу обґрунтованості та забезпечувало реальне з`ясування стану здоров`я особи.
Суд також наголошує, що позивача не було повідомлено про перегляд постанови ВЛК, його не залучено до відповідної процедури. Ця обставина є суттєвою з огляду на те, що рішення безпосередньо зачіпає конституційні права позивача - право на охорону здоров`я та право на справедливий захист своїх прав. 
Суд зважає на те, що Положення № 402 прямо не вимагає обов`язкового повідомлення особи про перегляд постанови ВЛК. 
Разом з тим, Закон України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX гарантує право особі бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (частина 1 статті 17); адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків (частина 2 статті 17); особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи (частина 3 статті 17).
Крім цього, реалізація принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні (стаття 17 наведеного Закону), забезпечує реалізацію адміністративним органом, яким в розумінні Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX є ЦВЛК ЗС України, принципу обґрунтованості (стаття 8 Закону).
Ухвалюючи оскаржуване рішення ЦВЛК ЗС України, не забезпечило право позивача бути заслуханим, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який вплинув на його права.
Водночас суд звертає увагу на те, що відповідач всупереч положень частини другої статті 17 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX не здійснив інформування позивача з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту його прав та обов`язків.
Таким чином, наведене дає підстави суду стверджувати про порушення відповідачем 1 при прийнятті відносно ОСОБА_1 протоколу від 15.05.2025 № 2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.04.2023 № 2/67/366 про його непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку статті 17 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX.
Відповідно до частин 1,6 статті 72 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX адміністративний акт обтяжувального (несприятливого, негативного) характеру має містити мотивувальну частину, а згідно частини 3 статті 85 цього ж Закону, у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується (подібну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2026 у справі № 160/10740/25).
Крім цього, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 87 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема не відповідає принципам адміністративної процедури.
Оскільки, оскаржуване рішення не відповідає таким принципам адміністративної процедури, як гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні та обґрунтованості, слідує, що воно є протиправним.
Суд наголошує, що відсутність обов`язку в підзаконному акті гарантувати право особи на участь в адміністративному провадженні, не позбавляє суд права оцінити дотримання загальних принципів добросовісності та пропорційності як складових верховенства права (статті 8, 55 Конституції України, частина друга статті 2 КАС України). У справах, де рішення суб`єкта владних повноважень суттєво обмежує права особи, принцип участі у прийнятті рішення (пункт 9 частини другої статті 2 КАС України, стаття 17 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 №2073-IX) набуває особливого значення.
Тривале існування та реалізація постанови ВЛК створювали для позивача стан правової визначеності, втручання в який потребувало особливо ретельного та належно мотивованого адміністративного рішення.
Суд наголошує, що позивач мав правомірні очікування на збереження статусу непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі чинної постанови ВЛК від 10.04.2023. Принцип захисту законних очікувань та принцип правової визначеності є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ "Суханов та Ільченко проти України", "Рисовський проти України", "Лелас проти Хорватії"). Скасування постанови ВЛК без належного обґрунтування, без особистої участі позивача та без попереднього проведення контрольного медичного огляду суперечить цьому принципу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що протокол ЦВЛК ЗС України від 15.05.2025 №2025-0515-0930 є протиправним та підлягає скасуванню.
Поряд з цим, відповідачем 1, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не виконано обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення. 
Так, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України відзив на позов до суду не надала, будь-яких доказів суду не надала, правомірність спірного рішення не довела. Процесуальну поведінку відповідача суд розцінює як фактичне визнання позову.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 , з військового обліку, суд зазначає наступне.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність і скасування протоколу ЦВЛК ЗС України від 15.05.2025 №2025-0515-0930, правова підстава для поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку відпадає. Водночас суд ураховує, що постанова ВЛК від 10.04.2023 №2/67/366 є обов`язковою до виконання (пункт 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402), а у ІНФОРМАЦІЯ_6 відсутні правові підстави для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Протокол ЦВЛК ЗС України від 15.05.2025 №2025-0515-0930, у силу своєї протиправності, не може створювати будь-якого правомірного наслідку, а тому ІНФОРМАЦІЯ_4 зобов`язаний привести облікові дані позивача у відповідність до чинної постанови ВЛК від 10.04.2023 № 2/67/366.
З урахуванням наведеного суд вважає за доцільне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 привести облікові дані позивача у відповідність до чинної постанови ВЛК від 10.04.2023 № 2/67/366 шляхом внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_2 , з військового обліку у зв`язку із визнанням непридатним до військової служби.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 03.03.2026.
Разом з тим, суд зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1331,20 грн, оскільки вимога зобов`язального характеру є похідною.
Враховуючи викладене, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, рішення якого і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI 1 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
З огляду на те, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір у більшому розмірі, суд повертає позивачу сплачений до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір витрат складає 20400,00 грн. Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України докази, що підтверджують розмір понесених витрат, мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Питання про розподіл витрат на правничу допомогу може бути вирішено в порядку ухвалення додаткового рішення після їх подання.
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Хованець Андрій Ігорович до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого протоколом від 15 травня 2025 №2025-0515-0930, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 квітня 2023 №2/67/366 щодо ОСОБА_1 , який непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 привести облікові дані ОСОБА_1 у відповідність до чинної постанови ВЛК від 10 квітня 2023 №2/67/366 шляхом внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 , з військового обліку у зв`язку із визнанням непридатним до військової служби.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1331,20 грн. 
5. Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331,20 грн, сплачений до Державного бюджету України.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Представник позивача - адвокат Хованець Андрій Ігорович (вул. Дюссельдорфська, 14, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58001);
Відповідач 1 - Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України (вул. Госпітальна, 16, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 08356179);
Відповідач 2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). 

Суддя В.О. Григораш