Справа № 366/824/26
Провадження №3/366/525/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026          с-ще. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справи про адміністративні правопорушення, які надійшли від відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, ст. 124, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Суть правопорушень

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 626133 від 28.03.2026: 

28.03.2026, приблизно о 01 год. 00 хв. в с. Розважів по вул. Озерна біля будинку 11, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ЗАЗ110206 реєстраційним номером НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на паркан, порушивши вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 626145 від 28.03.2026:

28.03.2026, приблизно о 01 год. 00 хв. в с. Розважів по вул. Озерна біля будинку 11, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ЗАЗ110206 реєстраційним номером НОМЕР_1 скоївши ДТП, а саме здійснив наїзд на паркан будинку 11 в с. Розважів по вул. Озерна, 11, чим порушив вимоги п. 2.10 «а»  Правил дорожнього руху – залишення водіями транспортного засобу, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 626136 від 28.03.2026:

28.03.2026, приблизно о 01 год. 00 хв. в с. Розважів по вул. Озерна біля будинку 11, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ЗАЗ110206 реєстраційним номером НОМЕР_1 не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 626140 від 28.03.2026:

28.03.2026, приблизно о 01 год. 00 хв. в с. Розважів по вул. Озерна біля будинку 11, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ЗАЗ110206 реєстраційним номером НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Drager Alkotest 6820 ARSM - 0794» ( результат огляду 1,72% проміле) та за допомогою технічного засобу відеозапису, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху  та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Рух справи

07.04.2026 до суду надійшли матеріали справ відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, ст. 124, ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
07.04.2026 справи об`єднанні в одне провадження.

Позиції сторін

У судове засідання з`явився ОСОБА_1 провину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124, 122-4, ч. 2 ст. 126 КУпАП України визнав, щиро розкаявся, зобов`язався в подальшому до отримання посвідчення водія взагалі не сідати за кермо автомобіля.
Законний представник ОСОБА_2 пояснила, що дійсно ОСОБА_1 28.03.2026 вчинив ДТП та пошкодив паркан ОСОБА_3 , шкоду їй відшкодовано, просила врахувати всі обставини та за можливості накласти найменший вид стягнення на її сина.
Потерпіла ОСОБА_3 направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та просить суворо не карати ОСОБА_1 , оскільки шкоду їй відшкодовано. 

Оцінка судді 

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. 
Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення. 
Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції. 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.
Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. 
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху

Щодо правопорушень, в яких особа визнана винуватою

Розглянувши справу про адміністративні правопорушення з наявними в ній доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протоколи про адміністративні правопорушення складені правильно, відомості, які у них відображені відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковані вірно, а наявні в матеріалах справ докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності та доводять, що в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративних правопорушень, передбачених:

ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів), що полягало в порушенні вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб; 

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто, за вчинення адміністративного правопорушення, що спричинило пошкодження визначених у диспозиції ст.124 КУпАП об`єктів.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
При цьому згідно з ч.1 ст.269 КУпАП потерпілим визнається особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.
Потерпілій ОСОБА_3 було відшкодовано збитки: моральну та матеріальну шкоду, що підтверджується її заявою, яку було подано до суду. Також остання просила суворо не карати ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При цьому, в КУпАП відсутні визначення поняття «малозначність правопорушення» та його ознаки. У кожному конкретному випадку орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, самостійно вирішує питання про визнання діяння малозначним.
Питання про застосування положень ст. 22 КУпАП суддя вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено.
Проте, у кожному конкретному випадку суддею має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у цьому випадку суд). Такі висновки наведені у Постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 266/3228/16-а.
Слід зазначити, що правопорушення за ст. 124 КУпАП не входить до переліку відмітки ст. 22 КУпАП як правопорушення, за яке малозначність не може бути застосована.
Суддя враховує, що учасники пригоди один до одного претензій не мають, потерпіла не має заперечень проти звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежитись відносно нього усним зауваженням, така подія в нього вперше, провину у вчиненому визнав та відшкодував потерпілій спричинену шкоду, що останній сам і підтвердив у судовому засіданні. 
Суд враховує, що внаслідок ДТП не було завдано шкоди життю та здоров`ю осіб, пошкодження майна є незначним, шкода добровільно відшкодована, потерпіла претензій не має та не наполягає на судовому покаранні.
На переконання судді, встановлені обставини справи не є такими, які вимагають для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України та поваги до суспільства накладати на нього адміністративне стягнення. Тому, йому слід надати можливість для виправлення шляхом обмеження на перший раз усним зауваженням. 
З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку про застосування відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП положень ст. 22 КУпАП.

Ст. 122-4 КУпАП (залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний), яке полягало в порушенні вимог 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
Ч. 2 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом), яке полягало в порушенні вимог п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та пред`являти для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Його провина у вчиненні цих адміністративних правопорушень підтверджується:

- протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 626145 від 28.03.2026 (ст. 122-4 КУпАП), ЕПР1 № 626133 від 28.03.2026 (ст. 124 КУпАП) та ЕПР1 № 626136 від 28.03.2026 ( ч. 2 ст. 126 КУпАП) ;
- схемою місця ДТП від 28.03.2026;
- письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 28.03.2026;
- матеріалами відеозапису працівників поліції, що відзняті на нагрудні камери на оптичному диску.

Щодо правопорушень, в яких особа визнана невинуватою

Згідно з п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого  забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає, у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дослідивши матеріали справи, а саме:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 626140 від 28.03.2026 року;
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 28.03.2026 року;
та оглянувши відео з бодікамери, яке долучене до матеріалів справи, 
суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд виходить з того, що для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП обов`язковим є встановлення факту керування транспортним засобом.

Крім того, з дослідженого відеозапису не вбачається безпосереднього факту керування вказаним транспортним засобом у момент виявлення у особи ознак сп`яніння.
Таким чином, у справі відсутні належні та допустимі докази як належності транспортного засобу до категорії механічних, так і факту керування ним особою у відповідний момент.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України та стандарт доказування «поза розумним сумнівом», усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, суддя приходить до висновку, що вони є належними, допустимими і достатніми в своїй сукупності, та доводять, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.
При цьому висновок про недоведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, не спростовує встановлених судом обставин вчинення ДТП та залишення місця пригоди, оскільки для кваліфікації за ст. 130 КУпАП України необхідним є її доведення факту керування транспортним засобом саме в стані алкогольного сп`яніння у момент виявлення особи працівниками поліції , чого матеріали справи не містять.
Сам по собі результат огляду на стан сп`яніння без належних та допустимих підтверджень факту керування транспортним засобом не утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
За таких обставин, провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України.
Суддя, у відповідності до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставинами, які пом`якшують відповідальність, суддею визнаються щире розкаяння винного та щире зобов`язання не допускати в подальшому подібних вчинків, позицію потерпілої, щодо не суворого покарання відносно ОСОБА_1 .
Обставин, які обтяжують відповідальність, суддею не встановлено. 
Суддею встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення у віці від 16 до 18 років, а саме, у віці 17 років.
Згідно з ч. 1 ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 цієї статті, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вчинено три адміністративні правопорушення, справи про які об`єднано в одне провадження, адміністративне стягнення за вчинені правопорушень повинно бути накладено відповідно до вимог ст. 36 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У цьому випадку, відносно ОСОБА_1 в силу ч. 2 ст. 36 КУпАП слід застосувати адміністративне стягнення за санкцією ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу, оскільки така санкція є більш серйозною з числа вчинених правопорушень, в яких особа визнана винуватою. 

Саме такий вид адміністративного стягнення на переконання судді буде достатнім та необхідним для виконання завдань КУпАП, зокрема він забезпечить запобігання вчинення правопорушником нових правопорушень, його виховання у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Судовий збір
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 13, 22, 33, 122,124, 126, 130, 245, 247, 251, 252, 254, 283-285 КУпАП, суддя 

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Звільнити  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності, обмежившись відносно нього усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП. 
Провадження за ст. 124 у справі закрити.

ОСОБА_1  визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 ч. 2 та ст. 126 КУпАП, та в силу ст. 36 КУпАП, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн (три тисячі чотириста гривень).

Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави  судовий збір в розмірі 665, 60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок). 
реквізити для оплати - отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 , код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

У відповідності до ч. 1 ст. 307, ч.ч. 1, 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії цієї постанови, а в разі її оскарження – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення зазначеного строку має бути надісланий до Іванківського районного суду Київської області. 
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, ця постанова буде направлена для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, його роботи або за місцезнаходженням його майна, де з правопорушника буде стягнуто подвійний розмір штрафу та витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови. 
Строк пред`явлення до виконання цієї постанови становить три місяці. 

Суддя    Н.П. Слободян