Справа № 201/16617/24
Провадження 2/201/398/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року         м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Покопцевої Д.О.,
секретаря – Тоцької Л.В., 
за участі адвокатів – Гайдак О.В., Графченко І.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка вказує, що 26.03.2015р. придбала автомобіль BMW 320D у ОСОБА_2 
08.08.2017р. цей автомобіль було затримано та відправлено на спецмайданчик на підставі орієнтування, яке було внесене в межах виконавчого провадження № 53073962, яке перебувало на виконанні Дніпровського відділу ДВС міста Кам`янське в інтересах стягувача ТОВ «АВТОКРЕДИТ-ПЛЮС». 
Постановою державного виконавця від 10.11.2017р. було прийнято рішення про повернення позивачці вилученого автомобіля. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2017р. по справі № 686/23322/17 вжиті заходи забезпечення ОСОБА_3 у виді заборонени відповідачу у цій справі, ТОВ «АВТОКРЕДИТ-ПЛЮС», вчиняти будь – які дії щодо відчуження, передачі в лізинг автомобіля BMW 320D, номер шасі НОМЕР_1 , 2007 року випуску.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2018р. скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця було задоволено, постанову заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське (Дніпродзержинськ) Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2016р., ВП № 53073962, визнано неправомірною та скасовано.
Реєстрацію права власності на автомобіль, ТОВ «АВТОКРЕДИТ-ПЛЮС» здійснило на підставі Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/3421/16 від 18.10.2016 року. 
Постановами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 року було задоволено апеляційні скарги ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_4 та скасоване вказане судове рішення. 
04.01.2018р. ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою до ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності на автомобіль та витребування його з чужого незаконного володіння. 
Згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2018р. про проведення судової автотоварознавчої експертизи по справі № 686/25322/17, незалежним інститутом судових експертиз, зокрема судовим експертом Таракановим Ю.Ю. було проведено відповідну експертизу та складено висновок експерта № 9087 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість автомобіля BMW 320D, НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (державний номер до заміни НОМЕР_3 ) станом на день проведення експертизи, 21.06.2018р., складає 314421,62 грн. з урахуванням ПДВ. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.02.2020р. визнано за позивачем право власності на спірний автомобіль та витребувано його із чужого незаконного володіння, в задоволені зустрічного позову відмовлено. 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05.07.2021р. вказане рішення суду скасовано, в задоволені первісного позову відмовлено, в частині відмови в задоволені зустрічного позову рішення суду першої інстанції залишено в силі. 
Постановою Верховного суду від 04.05.2022р. касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 05.07.2021р. в частині вирішення вимог первісного позову скасовано, рішеня Хмельницького міськрайонного суду від 06.02.2020р. в частині вирішення зазначених вимог залишено в силі. 
31.08.2022р. Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист по праві № 686/25322/17, згідно з яким, суд вирішив витребувати у ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» автомобіль BMW 320D, д.н.з НОМЕР_4 (д.н.з до зміни реєстрації АА 1112 IX) номер шасі НОМЕР_1 та передати його у власність позивачки у цій справі. 
Постановою приватного виконавця Русецькою Оксаною Олександрівною виконавчого округу Дніпропетровської області № ACBП 70337836 від 14.11.2022р. виконавче провадження закрито. 
Під час виконання рішення суду Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.02.2020р. щодо витребування автомобіля BMW320D із чужого незаконного володіння, зокрема з ТОВ «АВТОКРЕДИТ-ПЛЮС», позивачу стало відомо, що відповідач, знаючи та незважаючи на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2017р. по справі № 686/23322 про забезпечення позову, щодо заборони вчиняти будь – які дії щодо відчуження, передачі в лізинг автомобіля BMW 320D, номер шасі НОМЕР_1 , 2007 року випуску, передав зазначений автомобіль у лізинг ОСОБА_10 відповідно до заяви-договору про приєднання до Публічного договору № АРКІ000000000025891 від 05.07.2018р. 
У відповідності до акту приймання-передачі від 09.07.2018 року цей автомобіль був переданий ОСОБА_10 , він ним користувався. 
В межах виконавчого провадження автомобіль було витребувано із чужого незаконного володіння та повернуто позивачці як власнику ОСОБА_1 .
Під час його повернення було виявлено, що автомобіль зазнав значного зносу, через що його ринкова вартість знизилась. 
«Українською експертнною компанією» (експерт ОСОБА_11 ) складено висновок експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 25 від 31.03.2023р., згідно якого ринкова вартість автомобіля «BMW-320D» д.н.з НОМЕР_5 2007 року випуску, V-1999cm3, дизель, механіка, універсал номер кузова НОМЕР_1 , станом на 17.03.2023 р. складає: 184533,80 грн з врахуванням ПДВ 20% та інших загально державних податків і зборів (обов`язкових платежів). 
Згідно висновку судового експерта Бородіна А.В. від 31.03.2023 р. № 25 вбачається, що ринкова вартість автомобіля «BMW-320D» д.н.з НОМЕР_5 2007 року випуску, V-1999cm3, дизель, механіка, універсал номер кузова НОМЕР_1 , станом на 17.03.2023 р. значно знизилась та складає: 184533,80 грн. у порівнянні з висновком експерта № 9087 складеного станом на 21.06.2018р,, що складала 314421,62 грн. 
Розмір майнової шкоди, завданої позивачу полягає у різниці між вартістю вилученого у нього автомобіля (на момент складання висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 9087 від 21.06.2018р. проведенний незалежним інститутом судових експертиз) та на момент його повернення у володіння позивача і становить 129 887,82 грн. 
Позивачці також спричинена моральна шкода в сумі 200 000грн, яка полягає у незаконному вилученні у неї автомобіля, що належить їй на праві власності, позбавленні права мирного володіння ним строком на 5 років, та позбавленні її можливості користуватись власним транспортним засобом на особисті потреби. Тривалі судові процеси, значний знос відібраного автомобіля, який виник в результаті його незаконного використання відповідачем, призвело до моральних страждань, негативних переживань, почутті тривоги, душевного болю. Вона отримала значний стрес від незаконних дій відповідача та органів державної влади які, на виконання протиправних інтересів відповідача, застосовували державний примус, спрямованиий на порушення законних прав позивача. 
На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в сумі 129 887,82грн, моральну шкоду в сумі 200 000грн. вирішити питання судових витрат. 
Представник позивачки в судовому засідання позов підтримав, просить задовольнити. Звернув увагу суду на показники пробігу автомобіля після передавання його позивачці і до надання його експертові для огляду, які свідчать про те, що він (автомобіль) не експлуатувався. 
Представник відповідача – адвокат Графченко І.А. – подала відзив, яким позов не визнала, вказавши, що, як вбачається з висновку судового експерта Бородіна Анатолія Віталійовича за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 25 від 31.03.2023 р., огляд об`єкта дослідження, а саме: автомобіля «BMW-320D» д.н.з НОМЕР_6 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 було проведено 17.03.2023 р., тобто майже через три місяці після повернення транспортного засобу ОСОБА_1 (21.12.2022 р.), крім того у висновку експерта не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, а відтак позивачкою належними та допустимими доказа ми не доведена дійсна вартість указаного транспортного засобу станом на 31.03.2023р. 
Також вказала, що в обґрунтування позовних вимог, які стосуються моральної шкоди позивачем не зазначено: наявність такої шкоди; причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача; вина відповідача в заподіянні шкоди; з яких саме міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 200 000грн. Вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні цивільного процесуального законодавства України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань саме внаслідок неправомірних дій відповідача. 
Додатково зазначила, що позивачем не надано договору про надання правової допомоги документів які підтверджують витрати на правову допомогу розрахунок витрат на правову допомогу що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що має тягти за собою наслідки у виді відмови у задоволенні цих вимог. 
У відзиві просить також вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат відповідача. 
В судовому засіданні наведені доводи підтримала. . 
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відпоідні ім правовідносини. 
Оскільки учасники справи посилалися на інші судові справи, що передували цьому спору, суд також використовував Єдиний державний реєстр судових рішень, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). 
11.06.2014р. між ОСОБА_12 як продавцем і ТОВ «Автокредит Плюс» як покупцем було укладено заяву про приєднання до договору купівлі-продажу, за яким продавець продав автомобіль марки «BMW 320D», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ТОВ «Автокредит Плюс», що підтверджується актом приймання-передачі(.т.1, а.с.134-135).
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2016р. у справі № 686/6168/16-ц за позовом ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості встановлено, що 09.06.2014. між сторонами укладено договір фінансового лізингу № НМ500А!0000588130 шляхом приєднання позивача до умов цього публічного договору (https://reyestr.court.gov.ua/Review/57799466). 
31.07.2014р. позивач ТОВ «Автокредит Плюс» виконав умови договору лізингу та передав відповідачу ОСОБА_5 предмет лізингу – автомобіль марки «BMW 320D», 2007 року випуску, тип: універсал, номер кузова НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 242 000,00грн.
На підставі довідки-рахунка від 28.08.2015р. № ААЕ281648 цей автомобіль був перереєстрований на нового власника ОСОБА_2 
28.08.2015р, зазначений транспортний засіб було знято з обліку власником ОСОБА_2 
26.09.2015р. між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 (позивачкою у цій справі) та ОСОБА_4 як покупцями укладено договір купівлі-продажу автомобіля, за умовами якого продавець передав автомобіль у власність покупцям, а покупці прийняли у власність автомобіль, який має такі характеристики: марка BMW, модель 320D, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , зареєстрований за продавцем 28.08.2015р. на праві приватної власності (т.1, а.с.97-99).
Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу автомобіль «BMW 320D» номер шасі НОМЕР_1 , на підставі довідки-рахунка від 26.09.2015р. № ААЕ390702 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2016р. позовні вимоги ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу задоволено, стягнут з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» заборгованість за договором фінансового лізингу від 09.06.2014р. № HM00A!0000588130 у розмірі 192 523,84 грн, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_13 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» заборгованість за договором фінансового лізингу від 09.06.2014р. № HM00A!0000588130, за договорами поруки від 09.06.2014р. № HM00A!0000588130 (№ 1, 2) у розмірі 1 000,00 грн, визнано недійсною довіреність від 09.06.2014р. № 6, видану від імені ТОВ «Автокредит Плюс» на ім`я ОСОБА_8 з моменту її вчинення, визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW», модель 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ –універсал-В, код кольору – колір НОМЕР_8 , № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , оформлений довідкою-рахунком від 28 серпня 2015 року № ААЕ281648 на ім`я ОСОБА_2 , скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки «BMW», модель 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_10 , та визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 28.08.2015р. НОМЕР_11 , видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу – автомобіля марки «BMW», модель: 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_10 видане 28.08.2015р. на ім`я ОСОБА_14 , скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки BMW, модель: 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та визнано недійсним свідоцтво від 26.09.2015р. НОМЕР_12 , видане сервісним центром МВС України в м. Київ про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «BMW», модель 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 видане 26.09. 2015р. на ім`я ОСОБА_1 , витребувано у ОСОБА_1 транспортний засіб – автомобіль марки «BMW», модель: 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору – колір 8-сірий, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 та передано транспортний засіб, автомобіль «BMW,» модель: 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір 8-сірий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 представникам ТОВ «Автокредит Плюс», вирішено зареєструвати транспортний засіб, автомобіль марки «BMW», модель 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору – колір НОМЕР_8 , № кузова/шасі НОМЕР_1 за ТОВ «Автокредит Плюс» – надавши повноваження представникам ТОВ «Автокредит Плюс» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «BMW», модель 320D, рік випуску: 2007, тип ТЗ: універсал-В, код кольору – колір НОМЕР_8 , № кузова/шасі НОМЕР_1 .
На виконання зазначеного рішення 10.11.2016р. Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист № 2-175/3424 (т.1, а.с.120)..
07.12.2016р. заступник начальника Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Кривенький С. В. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-175/3424 про витребування у ОСОБА_1 транспортного засобу та передання представникам ТОВ «Автокредит Плюс» (т.1, а.с.106).
Постановою заступника начальника Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Кривенького С. В. від 21.12.2016р. оголошено в розшук автомобіль марки «BMW», модель 320D, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить боржнику ОСОБА_1 .
Згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу 08.08.2017р. о 18 год 37 хв на автодорозі Київ–Чернігів поліцейський ГРПП Козелецького ВП ОСОБА_15 відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12. 2008р. № 1102, у присутності свідків здійснив огляд і тимчасове затримання транспортного засобу «BMW 320D» (т.1, а.с.93).
Згідно з повідомленням Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській област від 19.08. 2017р. № 02-72/4578 автомобіль марки «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_1 , затриманий та доставлений до стаціонарного посту поліції за адресою: 98 км автодороги М-01 с. Кіпті, Козелецький р-н, Чернігівська обл.
Постановою заступника начальника Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Кривенького С.В. від 29.08.2017р. розшук майна боржника припинено.
Постановою заступника начальника Дніпровського відділу ДВС міста Кам`янське від 10.11.2017р. виконавчий лист № 2-175/3424 повернуто до суду, що його видав, у зв`язку з постановленням апеляційним судом ухвали від 03.11.2017р. про поновлення строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, яке підлягало виконанню (т.1, а.с. 119).
Ухвалою від 22.12.2017р. судді Хмельницького міськрайонного суду (справа ЄУН 686/1532217/22) частково задоволено заяву ОСОБА_1 і про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит-Плюс» (місцезнаходження м. Дніпро, Проспект Праці 2Т, код ЄДРПОУ 34410930) вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в лізинг автомобіля BMW320D номер шасі НОМЕР_13 , 2007 року випуску (т.1, а.с.129-130).
Ухвалою від 24.01.2018р. Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_9 про визнання права власності на автомобіль та витребування його з чужого незаконного володіння, із вказівкою, що 05.01.2018р. ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71771301).
Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 05.01.2018р. року № 31/26-3аз станом на 03.12.2017р. автомобіль «BMW 320D», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_14 , перебуває на реєстраційному обліку за ТОВ «Автокредит Плюс». Ця обставина підтверджується також інформацією з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ транспортних засобів та їх власників і реєстраційною карткою транспортного засобу.
Згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2018р. про проведення судової автотоварознавчої експертизи по справі № 686/25322/17, незалежним інститутом судових експертиз, зокрема судовим експертом ОСОБА_16 було проведено відповідну експертизу та складено висновок експерта № 9087 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість автомобіля BMW 320D, НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (державний номер до заміни НОМЕР_3 ) станом на день проведення експертизи, 21.06.2018р., складає 314421,62 грн. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.142-149).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.04.2018р. заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2016р. скасовано, а справу № 175/3424/16-ц за позовом ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу направлено до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті за встановленою підсудністю.
05.07.2018р. ТОВ «Автокредит Плюс» передало автомобіль BMW 320D, НОМЕР_1 , зазначений автомобіль у лізинг ОСОБА_10 відповідно до заяви-договору про приєднання до Публічного договору № АРКІ000000000025891 (т.1, а.с.184). У відповідності до акту приймання-передачі від 09.07.2018 року цей автомобіль був переданий ОСОБА_10 (т.1, а.с.185).
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2018 року цивільну справу № 175/3424/16-ц передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03.06.2019р. позов ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу залишено без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2018р. скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження дій державного виконавця. Постанову заступника начальника Дніпровського ВДВС міста Кам`янське Кривенького Є. В. про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2016р. ВП № 53073962 визнано неправомірною та скасовано.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 06.02.2020р. у справі 686/25322/17 визнав за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «BMW 320D», державний номерний знак НОМЕР_14 (державний номерний знак до зміни реєстрації НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_13 , витребував у ТОВ «Автокредит Плюс» автомобіль марки «BMW 320D», державний номерний знак НОМЕР_14 (державний номерний знак до зміни реєстрації НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_13 та передав його у власність ОСОБА_1 , у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «BMW 320D», рік випуску 2007, номер шасі НОМЕР_13 , оформлений довідкою-рахунком від 26 вересня 2015 року № ААЕ390702 на ім`я ОСОБА_1 відмовив (т.1, а.с.53-60).
Із цим рішенням ТОВ «Автокредит Плюс» не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки, зокрема, ТОВ «Автокредит Плюс» купило у ОСОБА_12 автомобіль марки BMW 320D, № шасі НОМЕР_13 11.06.2014, на який 24.07.2014 зареєструвало своє право власності, натомість ОСОБА_1 купила цей автомобіль у ОСОБА_2 26.03.2015, таким чином апелянт раніше за відповідачку-позивачку купив транспортний засіб, зареєстрував право власності в передбаченому законом порядку та передав його в лізинг. Крім того, товариству в подальшому стало відомо, що спірний автомобіль був перереєстрований на третіх осіб з використанням підроблених документів без сплати його повної вартості та без згоди ТОВ «Автокредит Плюс». Перереєстрація спірного автомобіля ОСОБА_17 на користь ОСОБА_2 відбулася без участі товариства, адже останнім не видавалися документів для відчуження транспортного засобу; апелянт не мав волі на укладання договору купівлі-продажу та не бажав переходу права власності на автомобіль до ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що довіреність від 25.08.2015 не видавалась ОСОБА_17 й не була підписана директором ТОВ «Автокредит Плюс», тому є недійсною в силу положень ст. ст. 215, 216 ЦК України, що тягне за собою недійсність будь-яких правочинів, які були укладені в часі після укладення недійсного правочину,в тому числі і на користь ОСОБА_1 .
Хмельницький апеляційний суд постановою від 05.07.2021р. рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.02.2020р. у справі 686/25322/17 скасував і ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив, оскільки право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації. Встановлено, що ОСОБА_1 26 вересня 2015 року набула у власність автомобіль BMW320D, VIN № НОМЕР_1 , зареєструвавши його у ВВНТПРЕД ЦБДР та АС при МВС України на своє ім`я. 22.12.2016р. підрозділом Регіонального Сервісного Центру МВС України у Київській області (Центр 8044) знято вказаний автомобіль з обліку в зв`язку із скасуванням реєстрації за ОСОБА_1 . Цього ж дня, 22.12.2016р., знято вказаний автомобіль з обліку в зв`язку із скасуванням реєстрації цього ж ТЗ за ОСОБА_2 і 12.09.2017р. автомобіль BMW320D, VIN № НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_14 зареєстровано за ТОВ «Автокредит Плюс».. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс» відмовив (т.1, а.с.61-72). 
Постановою від 04.05.2022р. у управі 686/25322/17 Верховний Суд постанову Хмельницького апеляційного суду від 05.07.2021р. в частині вирішення вимог первісного позову скасував, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.02.2020р. в частині вирішення зазначених вимог залишив у силі (т1, а.с.73-88), вказавши при цьому, що право власності на спірний автомобіль було зареєстроване за ТОВ «Автокредит Плюс» на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року, яке в подальшому було скасоване, а ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03.06.2019р. позов ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу залишено без розгляду.
Крім того суди встановили, що спірний транспортний засіб фактично вилучений у ОСОБА_1 (вона була позбавлена права на користування та розпорядження цим рухомим майном) та переданий ТОВ «Автокредит Плюс». Таким чином, право власності на спірний автомобіль зареєстроване на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, а тому позивачка має право на його витребування в порядку статті 388 ЦК України.
Актом від 21.12.2022р. в м. Києві по просп. Степана Бандери, 26В вилучено у ТОВ «Автокредит» і передано представнику Дрозд Н.С. автомобіль марки «BMW-320D», пробіг 384216км (т.1, а.с.11-12). 
Згідно висновку судового експерта Бородіна А.В. від 31.03.2023 р. № 25, ринкова вартість автомобіля «BMW-320D» д.н.з НОМЕР_5 2007 року випуску, V-1999cm3, дизель, механіка, універсал номер кузова НОМЕР_1 , станом на 17.03.2023 р. складає: 184533,80 грн. (т..1, а.с.16-51). На момент огляду автомобіля «BMW-320D» д.н.з. НОМЕР_6 станом на 17.03.2023 року, за адресою м. Київ вул. Січових Стрільців -13, присутні наявні деформації кузова без пошкодження ЛФП кузову, маються пошкодження лакофарбового покриття (подряпини незначні деформації) на задній правій дверці. Наявні сліди відновлювального ремонту, фарбування заднього лівого крила, передньої лівої дверки, лівої передньої стійки. Подряпини з розривом пластику книжних частинах переднього та заднього бамперу (експлуатаційні), подряпини ЛФП переднього та заднього бамперу. Подряпини ЛФП правого та лівого дзеркала заднього виду окрашених в колір кузова. На лобовому склі маються сколи в декількох місцях. Хромована решітка радіатора має подряпини та потускніння хромового покриття. Глибока подряпина правої накладки порога в задній частині. Салон та стеля автомобіля забруднені, маються подряпини пластикових поверхонь, шкіра на рульовому кермі протерта, поверхня водійського сидіння має тріщини та протертності, забруднено оздоблення багажного відсіку. На холодну та при перегазовці на гарячу з вихлопної труби виходить сизий та чорний дим, в моторному відсіку на вузлах та механізмах присутні сліди мастила (свіжі та застарілі). На дослідження було надано акт виконаних робіт №AIN00038221 з АВТ Баварія Київ від 22.12.2022 року, з переліком діагностованих несправностей та помилок. (копія акту в додатках). На складаня акту пробіг автомобіля 384216 км. На момент огляду пробіг автомобіля складає 384336 км.
Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного коксу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою.
Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.
Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність – це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 0909/4190/12, провадження № 61-32639св18).
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 584/947/20, провадження № 61-10387св22).
У цій справі судом встановлено, що 11.06.2014р. ТОВ «Автокредит плюс» був придбаний автомобіль «BMW 320D», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . 
26.09.2015р. право власності на цей автомобіль було зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 . 
Заочним рішенням від 18.10.2016р. Дніпропетровського районного суду Дніпропетрвоської області, зокрема, було витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит плюс» зазначений автомобіль. 
19.08.2017р. вказаний автомобіль було затримано, в подальшому передано представникам ТОВ Автокредит плюс». 
Станом на 03.12.2017р. автомобіль перебував на реєстраційному обліку за ТОВ «Автокредит плюс». 
Ухвалою від 22.12.2017р. Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за заявою ОСОБА_1 вжито заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит-Плюс вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в лізинг автомобіля BMW320D номер шасі НОМЕР_13 , 2007 року випуску.
ОСОБА_1 мала звернутися до суду із позовом, до подання якого були вжиті заходи його забезпечення, протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч.4 ст.152 ЦПК України), відтак не пізніше 02.01.2018р. включно, оскільки 01.01.2018р. було вихідним днем. 
Згідно ухвали про відкриття провадження від 24.01.2018р. Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_9 про визнання права власності на автомобіль та витребування його з чужого незаконного володіння, із цим позовом ОСОБА_1 звернулася 05.01.2018р., тобто з пропуском встановленого ч.4 ст.152 ЦПК України строку. 
Докази того, що цей позов поданий суду засобами поштового зв`язку раніше, ніж 05.01.2018р. в матеріалах справи відсутні. У вказаній ухвалі про відкриття провадження чітко зазначено, що позивачка саме звернулася до суду із позовом 05.01.2018р, а не позов отриманий судом у цю дату. 
Відтак вжиті заходи забезпечення позову до подання позовної заяви мали бути скасовані судом в силу закону (ч.13 си.158ЦПК України). 
Хмельницький апеляційний суд, скасовуючи рішення Хмельницього міськрайонного суду Хмельницької області, зазначив поміж іншого, що з 12.09.2017р. автомобіль BMW320D, VIN № НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_14 зареєстровано за ТОВ «Автокредит Плюс». 
Тобто відповідач купив цей автомобіль в 2014р., був його титульним власником щонайменше з 12.09.2017р., передав його у лізинг 05.07.2018р., а остаточно питання стосовно визнання права власності на цей автомобіль за позивачкою було вирішено майже через 4 роки, 04.05.2022р. 
Суд у цій справі звертає увагу, що сама по собі передача автомобіля у фінансовий лізинг є цивільно-правовою угодою, а передавання автомобілів у фінансовий лізинг є основним видом діяльності відповідача (т.1, а.с.14-15). Зниження вартості автомобіля, яку позивачка просить стягнути як заподіяну їй шкоду, відбулся внаслідок експлуатації автомобіля, на що вона сама й вказує. Разом із цим у матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль експлуатувався саме відповідачем, до якого пред`явлені вимоги як до заподіювача шкоди.
Аналізуючи все вищевикладене у сукупності суд, не встановивши, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача, відмовляє у задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди. . 
Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22; постанову Верховного Суду у від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21).
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б однієї складової стягнення шкоди неможливе (див. постанову Верховного Суду від 24.06.2024 у справі № 442/5177/21, провадження № 61-3736св23).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22, провадження № 61-1382сво23).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).
Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 519/2-5034/11).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23, постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22).
Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) /ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Суд звертає увагу, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження як заподіяння моральної шкоди, так і її розміру. Зокрема, не доведено понесення ним втрат немайнового характеру, які настали у зв`язку з діями відповідача. В матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок дій відповідача позивач зазнав моральних та душевних страждань.
З урахуванням викладеного, виходячи з вимог розумності та справедливості суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди як з вищенаведених підстав, так і враховуючи, що вони є похідними від вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, у задоволенні яких відмовлено. 
Через відмову у задоволення позову у повному обсязі суд залишає за позивачем його судові витрати. 
Стосовно судових витрат відповідача на правову допомогу в сумі 13 000грн слід зазначити наступне. 
Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:
«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві відповідач просить сягнути з позивача 13 000грн витрат на правову допомогу (т. 1, а.с. 4).
На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи представником відповідача, зокрема, долучено:
- копію договору про надання правової допомоги № 23 від 13.01.2025р. (т. І, а.с. 222-225);
- копію рахунку-фактури від 13.01.2025р. від 13.01.2025р. на суму 13 000грн (т.1, а.с.226);
- копію розрахунку вартості професійної правничої допомоги (а.с.227);
- акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 23 від 13.01.2025р. (т.1, а.с.228);
- довідка про надходження коштів № 07-АК за за договором про надання правової допомоги № 23 від 13.01.2025р (т.1, а.с.229);
- платіжну інструкцію від 14.01.2025р. (т.1, а.с.230). 
Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (див. постанову Верховного Суду від 17.02.2022 № 120/2553/19-а).
Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (див. постанову Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 922/1583/23).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (див. постанову Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 160/19098/21).
Попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України (див. постанови Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 824/20/23, від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19).
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, провадження № 14-202цс21).
Критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. 
Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України.
Такий висновок був зроблений Верховним судом у постанові від 28.06.2023р. (справа 369/576/22). 
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Відтак, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та пропорційності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
У справі, що є предметом розгляду, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за послуги аналізу наданих клієнтом документів та інформації, розробка правової позиції клієнта та процесуальної стратегії ведення справи в суді, аналіз судової практики охоплюються складанням та поданням відзиву. 
Враховуючи зазначене, предмет та складність питання, яке було предметом розгляду судом, обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у загальній сумі 8 000,00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» судові витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень. 

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складений впродовж 10 днів. 

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_15 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Відповідач: ТОВ «Автокредит плюс», ЄДРПОУ 34410930, місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Праці, буд. 2Т.

Суддя:          Д.О. Покопцева