ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 686/26508/22
провадження № 61-2665св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Джубаба Денис Олександрович,
заінтересовані особи:   ОСОБА_1 (стягувач),   ОСОБА_2 , яка є правонаступником  ОСОБА_3 (боржник), ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_8 - адвоката Кузиної Марії-Олени Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у справі за заявоюприватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Джубаби Дениса Олександровича про надання дозволу на примусову реалізацію в межах процедури виконавчого провадження частки нерухомого майна у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Джубаба Д. О. звернувся до суду з поданням, у якому просив надати дозвіл на примусову реалізацію в межах процедури виконавчого провадження №72114386 частки у праві власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який успадкувала від померлого боржника ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 та у якому зареєстрований неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року замінено боржника у виконавчому провадженні на правонаступника - дружину ОСОБА_2 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Джубаби Д. О. задоволено.
Надано дозвіл на примусову реалізацію в межах процедури виконавчого провадження № НОМЕР_1 частки у праві власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який успадкувала від померлого боржника ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 , у якому зареєстрований неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2026 рокуапеляційну скаргу    ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року залишено без змін.

25 лютого 2026 року  ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2026 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2026року касаційну скаргу    ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької від 21 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2026 року залишено без змін. Поновлено дію ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року, залишеної без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2026 року.

15 квітня 2026 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» від представника    ОСОБА_8 - адвоката Кузиної М.-О. С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій заявник просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції, в розмірі 10 000,00 грн.

У підпункті «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України зазначено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). 

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
Процесуальний кодекс побудовано за принципом універсальності процесуальних норм, відповідно подання доказів у підтвердження понесення сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії касаційного перегляду справи, (якщо сторона бажає отримати за результатами розгляду справи у суді касаційної інстанції відшкодування таких витрат) повинно відбуватися з урахуванням положень частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). 

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданому до суду касаційної інстанції відзиві від 31 березня 2026 року на касаційну скаргу представник    ОСОБА_8 - адвокат Кузина М.-О. С. просила, зокрема, покласти витрати на оплату правничої допомоги адвоката у сумі 10 000,00 грн на   ОСОБА_5 .

На підтвердження розміру понесених витрат представник        ОСОБА_8 - адвокат Кузина М.-О. С. долучила до відзиву на касаційну скаргу копію додатку від 31 березня 2026 року до договору про надання правничої допомоги № 61 від 19 лютого 2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та партнери» та ОСОБА_8 , акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 31 березня 2026 року до договору про надання правничої допомоги № 61 від 19 лютого 2025 року на суму 10 000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 31 березня 2026 року до договору про надання правничої допомоги № 61 від 19 лютого 2025 року адвокатом була здійснена підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до суду касаційної інстанції від   ОСОБА_5 не надходило.

Приймаючи до уваги результати касаційного перегляду справи, ураховуючи подані представником  ОСОБА_8 - адвокатом Кузиною М.-О. С.  докази щодо розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на відсутність заперечень з боку  ОСОБА_5., Верховний Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_8 в суді касаційної інстанції.
При ухваленні додаткового рішення Верховним Судом враховані положення частини другої статті 141 ЦПК України, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат.
Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_8 - адвоката Кузиної Марії-Олени Сергіївни задовольнити.

Ухвалити у справі додаткове судове рішення.

Стягнути з    ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 10 000,00 (десять тисяч) грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції. 

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов