Справа № 161/25569/25 
Провадження № 2/161/1189/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Олексюка А.В.,
при секретарі – Опальчук А.А.,
за участю представниці позивачки – Тимофєєвої І.В.,
представника відповідача – Чабана Р.Л..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом адвокатки Тимофєєвої Ірини Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -
В С Т А Н О В И В:
12.12.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
Позов обгрунтовує тим, що їх спільна донька ОСОБА_3 (20 років), на даний час навчається на 2 курсі в Луцькому національному технічному університеті, спеціальність “192 Будівництво та цивільна інженерія", бакалавр, заочна форма навчання, на контрактній основі. Загальна вартість навчання згідно з умовами Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою) № Б-00634 від 12.08.2024 р. складає 97 200,00 гривень. Позивачем було вже сплачено 51 030,00 грн.
Вказує, що донька проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Позивачка самостійно утримувати доньку не спроможна через низький дохід. Донька не працює, навчається у закладі вищої освіти та потребує фінансової підтримки, зокрема для оплати навчання.
На підставі вищенаведеного просить суд Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 аліменти в розмірі 3028,00 гривень щомісячно до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання, починаючи з дня пред`явлення позову. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
24.12.2025 на адресу суду надійшов відзив від відповідача обґрунтований тим, що він не відмовляється від утримання 20-річної доньки ОСОБА_3 , повністю забезпечував її продуктами, житлом у с. Тарасове та оплатив навчання у ЛНТУ за рахунок сімейних коштів, які зобов`язався повернути. Наразі донька проживає та працює у Великій Британії, отримує державні виплати й додатковий дохід, повністю забезпечує свої потреби та не потребує матеріальної допомоги. Вказує, що донька не зверталася до відповідача по фінансову допомогу, а позивачка не надала жодних доказів фактичного утримання повнолітньої дитини. На противагу щомісячному доходу позивачки (близько 18 400 грн), відповідач є офіційно безробітним, не має доходів з 2024 року через важкий стан здоров`я (хвороба Лайма, остеохондроз) і сам потребує коштів на операцію. Відповідач просить повністю відмовити у позові про стягнення аліментів, оскільки повнолітня дочка проживає та працює у Великій Британії, а не з позивачкою. Відповідач також просить покласти на позивача судові витрати у розмірі 6 000 грн.
07.01.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка зазначила, що тимчасове перебування повнолітньої дочки за кордоном не припиняє сімейно-правового зв`язку з матір`ю та її права на судовий захист матеріальних інтересів дитини. Твердження відповідача про заочну форму навчання та нібито достатній дохід дочки є виключно припущеннями, оскільки закон не обмежує право на аліменти формою освіти, а жодних доказів самостійного заробітку дитини суду не надано. Медичні документи відповідача без висновку МСЕК не підтверджують стійкої втрати працездатності, а його ж визнання фактів минулого фінансування дочки доводить наявність у нього матеріальних ресурсів. Оскільки епізодична добровільна допомога не звільняє батька від обов`язку регулярного утримання, позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі.
Представниця позивачки адвокатка Тимофєєва І.В. позов підтримала, просила задовольнити. 
Представник відповідача адвокат Чабан Р.Л. заперечує проти позову та просить суд відхилити ці вимоги як необґрунтовані чи безпідставні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 , про що в Книзі реєстрації актів про народження 20.01.2005 року зроблено запис за № 120) (а.с.4).
ОСОБА_3 на даний час навчається на 2 курсі в Луцькому національному технічному університеті, спеціальність “192 Будівництво та цивільна інженерія", бакалавр, заочна форма навчання, на контрактній основі. Загальна вартість навчання згідно з умовами Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою) № Б-00634 від 12.08.2024 р. складає 97 200,00 гривень: 1 рік навчання - 24 300, 00 грн.; 2 рік навчання - вартість 1-го року навчання * індекс інфляції за 2024 р.;3 рік навчання - вартість 2-го року навчання * індекс інфляції за 2025 р.; 4 рік навчання - вартість 3-го року навчання * індекс інфляції за 2026 р (а.с.13-14).
Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 за період із січня по листопад 2025 року на посаді голови правління ОСББ «Яровиця» отримала дохід у розмірі 68 613,13 грн, а також за період із 16.07.2025 по 30.11.2025, працюючи бухгалтером у ФОП ОСОБА_4 , — у розмірі 42 380,00 грн. (а. с. 12)
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Положеннями ч. ч. 1, 3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов?язує обов?язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Згідно з постановою від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937CB21) Верховного Суду, стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов?язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов?язань, обов?язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Тому звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо.
А тому, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування.
Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_2 . Її племінниця ОСОБА_6 вже 3 роки проживає в Лондоні, де працює в барі. Водночас із 2023 року ОСОБА_6 заочно навчається в Луцькому національному технічному університеті та приїжджає додому в село Тарасове для складання навчальних сесій. У липні 2022 року ОСОБА_7 виділила кошти в розмірі 2000 євро на навчання своєї онучки ОСОБА_8 . Також свідок зазначила, що ОСОБА_9 не працює через важку хворобу і проживає за кошти своєї матері ( ОСОБА_7 ) та її особисті кошти.
У судовому засіданні встановлено, що повнолітня дочка — ОСОБА_3 проживає та працевлаштована у Великій Британії. Зазначений факт визнано та підтверджено безпосередньо позивачкою ОСОБА_1 , свідком під час розгляду справи, що відповідно до процесуального законодавства не потребує додаткового доказування.
Факт виїзду ОСОБА_3 за межі України та її постійне перебування у Великій Британії за програмою тимчасового захисту, де вона отримує соціальні виплати й самостійний дохід, повністю спростовує твердження позивачки про їхнє спільне проживання та повне утримання доньки в с. Тарасове на момент розгляду справи.
Відповідач хворіє на Хворобу Лайма, дисемінована стадія, артрити та міозити з множинним ураженням, розповсюджений остеохондроз, деформуючий спондилоартроз ШВХ, попереково-крижаного відділу хребта. Дифузні протрузії м/х дисків. Кила L4-L5. Вертеброгенна цервікалгія, люмбалгія з помірно вираженим больовим та мязево-тонічним си-м . С-м фіброміалгії. Остеоартроз обох кульшових суглобів І ступеня. Дані хвороби супроводжується болями у суглобах, мязах, загальною слабкістю, згідно виписок із медичної карти хворого. (а.с.28-36)
Відповідач вказує, що наявні захворювання не дозволяють йому працювати, як раніше зварювальником металевих конструкцій, оскільки навантаження на хребет, суглоби різко погіршують його стан здоров`я, що і є причиною різкого погіршення фінансового стану починаючи з 2024 року.
Судом враховано специфіку професійної діяльності відповідача, який працював зварювальником металевих конструкцій та наявні у відповідача діагнози. Дані обставини та факт різкого погіршення фінансового становища відповідача починаючи з 2024 року через неможливість працювати за фахом повністю підтверджені показаннями свідка ОСОБА_5 , яка була допитана судом. Свідок засвідчила, що ОСОБА_2 за станом здоров`я дійсно позбавлений можливості виконувати обов`язки зварювальника, постійно відчуває сильний біль, потребує сторонньої допомоги, дорогого лікування та наразі готується до планової операції, не маючи жодних джерел доходу.
Показання свідка є послідовними, логічними, суд визнає ці докази належними та достатніми.
Суд відхиляє доводи позивачки про те, що відповідач зобов`язаний платити аліменти, оскільки не має групи інвалідності від МСЕК. Закон не пов`язує поняття «спроможності надавати матеріальну допомогу» виключно з наявністю юридичного статусу особи з інвалідністю. Фактична непрацездатність за професією через тяжку хворобу та відсутність заробітку є самостійною та достатньою підставою для визнання особи неспроможною виступати донором утримання для інших осіб. Покладення на безробітного хворого батька обов`язку щомісячно сплачувати 3 028,00 грн позбавить його можливості реалізувати конституційне право на медичну допомогу та лікування.
В матеріалах справи наявні докази про працевлаштування позивачки та отримання нею заробітної плати.
Суд критично оцінює та відхиляє надані позивачкою копії квитанцій про перерахування коштів на картку ОСОБА_3 , оскільки вони не є належними та допустимими доказами перебування повнолітньої доньки на її утриманні чи наявності у дитини реальної потреби в аліментах. Зі змісту банківських документів неможливо встановити цільове призначення платежів, епізодичні перекази між родичами є виявом добровільної підтримки.
Крім того, позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичних витрат, пов`язаних із освітнім процесом її повнолітньої доньки. Крім загальних посилань на умови договору про платну форму навчання, матеріали справи не містять документів, які б засвідчували реальну вартість супутніх витрат (зокрема, придбання навчальної літератури, підручників, посібників, іншого необхідного приладдя чи оплати проїзду до навчального закладу тощо). Позивачкою належним чином не обґрунтовано, на що саме необхідні кошти та у чому конкретно полягає потреба дитини у матеріальній допомозі. 
З огляду на те, що повнолітня донька постійно проживає у Великій Британії та не веде спільного побуту з матір`ю, позивачка ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факт перебування доньки на її утриманні. Крім того, заочна форма навчання дитини та наявність у неї можливості отримувати самостійний заробіток за кордоном свідчать про відсутність критерію «нужденності» у розумінні сімейного законодавства.
За таких обставин позивачка не довела реальної потреби повнолітньої дочки у фінансовій підтримці у зв`язку з продовженням навчання
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог через матеріальну та фізичну неспроможність відповідача ОСОБА_2 надавати грошову допомогу. Повнолітня дочка сторін постійно проживає та працює у Великій Британії, де отримує власний дохід і державне соціальне забезпечення, що повністю виключає критерій її нужденності та спростовує факт перебування на утриманні позивачки. Оскільки позивачкою не надано належних доказів реальної потреби дитини у фінансовій допомозі для навчання, а також не доведено фінансової спроможності безробітного відповідача, який має тяжкі хронічні захворювання, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись ст. 12, 13, 76-77, 79-81, 89, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст. 79, 180-182, 187, 189-192, 194-197, 199, 200-201 СК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову адвокатки Тимофєєвої Ірини Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасниками справи є:
Позивач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст рішення виготовлено 18.05.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області    А.В. Олексюк