Єдиний унікальний номер № 333/1700/26
Провадження № 2/333/2596/26
РІШЕННЯ
Іменем України
25 травня 2026 року         м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретарки судового засідання Пузанової А.В., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернулися до суду з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 належить 31/40 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 24.09.1998 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Тимченко М.Г. 9/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівних частках кожний за договором купівлі-продажу частки жилого будинку від 20.09.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Тимченко М.Г. Право власності на зазначений житловий будинок у відповідних частках за позивачами зареєстровано у Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчать штампи «Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі» на договорі купівлі-продажу від 24.09.1998 року та на договорі купівлі-продажу від 20.09.2000 року.
ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради з метою внести до Державного реєстру речових прав, зареєструвати право власності на належну йому частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке у нього виникло до 01 січня 2013 року. Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради № 82628350 від 26.12.2025 року відмовлено позивачу у проведенні реєстраційних дій з підстав неотримання інформації щодо об`єкту нерухомого майна з автоматизованих інформаційних систем в електронній формі, документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на житловий будинок у БТІ з тимчасово окупованої території на даний час неможливо, позивачі позбавлені можливості розпоряджатися своїм майном та не мають можливості здійснити реєстрацію права власності у Реєстрі речових прав, у зв`язку з чим звернулися до суду із позовом.
Просять визнати за ними право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у відповідній частці кожному.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2026 відкрито провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні року позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 , та представник ОСОБА_2 адвокат Кушнір О.М. надали суду пояснення, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.
Представник Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця знаходження, суду надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 належить 31/40 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 24.09.1998 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Тимченко М.Г. 
Згідно договору купівлі-продажу частки жилого будинку від 20.09.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Тимченко М.Г. 9/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівних частках кожний. 
Право власності на зазначений житловий будинок у відповідних частках за позивачами зареєстровано у Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчать штампи «Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі» на договорі купівлі-продажу від 24.09.1998 року та на договорі купівлі-продажу від 20.09.2000 року.
Починаючи з 24.02.2022 року Указом Президента України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, продовження якого триває. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376 про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, вся територія Мелітопольського району, до складу якої входить місто Мелітополь, є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, а тому встановлений особливий режим, в умовах якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Позивач ОСОБА_1 відповідно до довідки від 15.06.2022 № 2302-5001753019 є внутрішньо переміщеною особою. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради з метою внести до Державного реєстру речових прав, зареєструвати право власності на належну йому частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке у нього виникло до 01 січня 2013 року. 
Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради № 82628350 від 26.12.2025 року відмовлено позивачу у проведенні реєстраційних дій з підстав неотримання інформації щодо об`єкту нерухомого майна з автоматизованих інформаційних систем в електронній формі, документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на житловий будинок у БТІ з тимчасово окупованої території на даний час неможливо, позивачі позбавлені можливості розпоряджатися своїм майном та не мають можливості здійснити реєстрацію права власності у Реєстрі речових прав.
Вказані обставини перешкоджають позивачам реалізувати своє право на отримання компенсації за втрачене/пошкоджене нерухоме майно, у зв`язку з чим, позивачі змушені звернутися до суду.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності, однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією російською федерацією території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує її право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачами право власності на зазначений житловий будинок набуте у у відповідних частках у 1998 році та 2000 році. Надані позивачами докази у виді договорів купівлі-продажу часток житлового будинку від 24.09.1998 року та від 20.09.2000 року, які посвідчені приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Тимченко М.Г. та які містять штампи «Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі», реєстрація у Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації житлового будинку. Крім того, реєстрація місця проживання у зазначеному житловому будинку позивачів підтверджує їх доводи про набуття права власності на житловий будинок.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за доцільне позов задовольнити, оскільки позивачами доведено їх право власності на житловий будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх право власності.
Керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України , суд, -
В И Р I Ш И В :
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 31/40 частин житлового будинку загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м з побутовими і господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 9/40 частин житлового будинку загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м з побутовими і господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:        Ю.Р. Піх