ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/1883/25	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/489/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу №599/1883/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Москвічов Андрій Сергійович, на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року, ухваленого суддею Іваницьким О.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог від 30.12.2025, просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 432,50 грн.
Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 09.06.2025 в електронній формі уклали договір позики №75417923, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11 500 грн, строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,59% в день які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 725,00 грн). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 41132. 
Позикодавець виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11 500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». 
Заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № 71888495 від 09 червня 2025 року складає 19 952,00 грн, з яких: 11 500,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу; 1 207,50 грн - сума заборгованість за процентами; 1 725,50 грн - сума заборгованість за комісією; 5 520,00 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування кредитом. 
16 жовтня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №71888495 від 09 червня 2025 року.
Відповідно до Реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16 жовтня 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 19 952,50 грн, з яких: 11 500,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу; 1207,50 грн - сума заборгованість за процентами; 1 725,50 грн - сума заборгованість за комісією; 5 520,00 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування кредитом. 
Однак, 30.12.2025 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 432,50 грн
На підставі викладеного, та з урахуванням того, що відповідачка не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в примусовому порядку, який просить задовольнити. 
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року позов задоволено. Стягнуто в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №71888495 від 09 червня 2025 року в сумі 14432,50 грн.
Стягнуто в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» з ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір 2 422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 гривень.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Москвічов А.С. просить рішення Зборівського районного суду від 27.01.2026 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність.
У матеріалах справи також немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Відсутність належної перевірки ідентифікації може свідчити про недотримання кредитодавцем стандартів, передбачених законодавством про захист персональних даних.
Це ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору, оскільки ідентифікація є важливим елементом, який забезпечує безпеку укладення правочинів в електронному середовищі.
Також представник заявника вважає, що ознайомлення з офертою та укладення кредитного договору через гіперпосилання в «особистому кабінеті» не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, порушує його права як споживача відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про захист прав споживачів». Використання виключно гіперпосилання для ознайомлення з Офертою не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення.
Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що ним було перевірено особисті дані відповідача, та платіжну картку, з метою ідентифікації, однак жодного підтвердження щодо проведення зазначеної вище перевірки не було надано.
Ідентифікація за платіжною карткою є недостатньою для підтвердження особи, оскільки платіжна картка не є документом, що посвідчує особу, а лише підтверджує можливість використання певного платіжного інструменту. Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» вимагає, щоб при укладенні договорів за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем ідентифікація особи була проведена із застосуванням надійних засобів електронної ідентифікації, що забезпечують захист від неправомірного використання персональних даних. Враховуючи вищевикладене, вважають укладення договору за допомогою вказаного позивачем гіперпосилання необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам українського законодавства.
Позивач зазначає, що одночасно з підписанням договору, товариство відправило на електронну адресу, вказану відповідачем у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі що унеможливлює зміну його змісту, однак підтвердження направлення зазначеного електронного листа суду надано не було.
Надіслання SMS із кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що саме позичальник, а не третя особа, використав цей код, натиснув кнопку «ТАК» і, таким чином, уклав договір.
Отже, враховуючи зазначене вважають, що позивачем не доведено укладання кредитного договору №71888495 від 09.06.2025 з додатками.
Також вказують на те, що судом першої інстанції всупереч чинного законодавства було задоволено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування в сумі 5 520,00 грн.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» No 3498-IX, від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до статті 8, яка визначає порядок визначення реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальну вартість кредиту для споживача.
Вказаним Законом обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, який не може перевищувати 1 % (пункт 5 частини 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Тобто, вказаною нормою права визначено, який саме розмір денної процентної ставки має діяти в договорах про споживче кредитування протягом зазначених законом періодів.
Вважають, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Щодо витрат на правову допомогу, то вказують, що судом першої інстанції було стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи тафінансового стану обох сторін.
Враховуючи наведені вище принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги, що у даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що в свою чергу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, а також відсутність судових засідань за участю сторін, можна прийти до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн є завищеними.
Отже, враховуючи той факт, що подібні позови є однотипними та шаблонними, тому адвокат не міг витрати стільки часу, скільки зазначено в позовній заяві, в зв`язку з чим вважають суму, яку позивач просить стягнути з відповідача на правничу допомогу, занадто перевищеною.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено такі обставини.
09 червня 2025 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит № №71888495(далі - Договір). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 41132.
Відповідно до п. 2.1 Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього Договору.
Згідно п. 2.2 Договору, сума кредиту 11500,00 грн; строк кредитування/строк договору 30 днів; процентна ставка/день 0,350% (фіксована); комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 725,00 грн); дата надання кредиту - 09 червня 2025 року; дата повернення кредиту - 08 липня 2025 року; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1644,02%; орієнтовна загальна вартість кредиту становить - 14 432,50 грн.
Відповідно до п. 3.1 Договору, для отримання кредиту, позичальник має бути зареєстрований в ІКС, для чого він проходить процедуру реєстрації на сайті.
Згідно п. 4.4 Договору, позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ.
Перед укладанням (підписанням) договору, позичальник ознайомлюється з паспортом споживчого кредиту та офертою, що містить в тому числі проект договору, політикою конфіденційності, правилами надання коштів та банківських металів у кредит, іншою інформацією про кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на сайті кредитодавця: інформацією, передбаченою ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про захист персональних даних» (п. 5.1 Договору).
Відповідно до п. 5.11 Договору, підписуючи електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором, позичальник засвідчує, що його акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти.
Згідно з п. 11. Договору, укладаючи Договір, Позичальник засвідчує наступне:
11.1.1. позичальник ознайомився на Сайті Кредитодавця https://mycredit.ua/ з повною інформацією щодо Кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України;
11.1.2. позичальник до моменту підписання Договору вивчив умови Договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на вебсайті https://mycredit.ua/ (надалі - Правила), а його зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Позичальник підтверджує, що Договір уклався ним без нав`язування, відповідає його вільному вибору, намірам та інтересам, а інформація, надана Кредитодавцем є зрозумілою та достатньою для прийняття усвідомленого рішення.
В розділі 11 Договору, також зазначено реквізити сторін, зокрема номер електронного платіжного засобу ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Одноразовий ідентифікатор 41132 відправлений позичальнику 09 червня 2025 року о 17:12:19 год на електронну пошту Olharetrovska9@gmail.com. Ідентифікація клієнта за посередництвом системи BankID НБУ здійснювалась за допомогою monobank 16 березня 2025 року(а.с.23).
Згідно листа № 16/10/25-16931 від 16 жовтня 2025 року, виданого позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», вбачається видача/перерахування ОСОБА_1 за кредитним договором №71888495 на банківську карту відповідача/клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 316е5е84-8697-4dbb-a284-7d5ef96109ab.
Згідно довідки № КД-000065176 від 20.10.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» , підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема, 09.06.2025, сума 11 500 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер платежу f316е5е84-8697-4dbb-a284-7d5ef96109ab (а.с.24).
Як слідує з платіжної інструкції № f316е5е84-8697-4dbb-a284-7d5ef96109ab від 09 червня 2025 року, виданої ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», 09 червня 2025 року було перераховано кошти в розмірі 11 500,00 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с.24 зворіт).
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) укладено договір факторингу № 16/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором № 71888495 від 09 червня 2025 року (а.с.25 зворіт- 29).
Згідно з п. 1.1 Договору факторингу, за цим договором клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16 жовтня 2025 року до договору факторингу № 16/10/25-01 від 16 жовтня 2025 року, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 71888495 від 09 червня 2025 року в розмірі 19т952,50 грн (а.с.30).
Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 71888495 від 09 червня 2025 року становить 19 952,50 грн, з яких: 11 500,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу; 1207,50 грн - сума заборгованість за процентами; 1 725,50 грн - сума заборгованість за комісією; 5520,00 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування кредитом (а.с.12 зворіт - 13).
Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 15.01.2026, на ухвалу суду, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 (а.с.82).
За змістом виписки за договором №б/н за період 09.06.2025 - 12.06.2025 в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» щодо рахунку ОСОБА_1 , яка складена 15.01.26, на картку відповідача НОМЕР_3, 09 червня 2025 року було здійснено зарахування коштів у сумі 11 500,00 грн (а.с.83).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 71888495 від 09 червня 2025 року в розмірі 14 432,50 гривень, з яких: 11 500 грн. сума заборгованості по кредиту;
1207,50 грн. сума заборгованості за відсотками;1725 грн. сума заборгованість за комісією.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Щодо факту укладення кредитного договору та його підписання.
Матеріалами справи та судом першої інстанції належним чином встановлено, що кредитний договір із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, податкового номера, зареєстрованого місця проживання, мобільного номеру телефону, електронної адреси, рахунку позичальника, містить електронний підпис із одноразовими ідентифікатором 41132, який відповідно до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір позики (а.с.14 зворіт - 21).
Дана інформація також підтверджується довідкою про ідентифікацію, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Одноразовий ідентифікатор 41132 відправлений позичальнику 09 червня 2025 року о 17:12:19 год на електронну пошту Olharetrovska9@gmail.com. Ідентифікація клієнта за посередництвом системи BankID НБУ здійснювалась за допомогою monobank (а.с.23).
Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
При цьому, доказів про те, що персональні дані відповідачки, зокрема, РНОКПП, дані паспорта громадянина України, місце проживання, електронна адреса, номер мобільного телефону, банківський рахунок були використані ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» для укладення кредитного договору від його імені, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідачка не зверталася, як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Відтак, посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору та його підписання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання кредиту виконало та надало їй кредит в сумі 11 500 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи, а саме довідкою № КД-000065176 від 20.10.2025 та електронною платіжною інструкцією № f316е5е84-8697-4dbb-a284-7d5ef96109ab від 09 червня 2025 року, виданими ТОВ «Фінекспрес» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії НБУ на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку) про перерахування коштів в розмірі 11 500,00 грн на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 відповідачки (а.с.24).
Також, відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 15.01.2026, на ухвалу суду, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 (а.с.82).
Крім того, згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки за договором №б/н за період 09.06.2025 - 12.06.2025 в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» щодо рахунку ОСОБА_1 , яка складена 15.01.26, вбачається, що на картковий рахунок № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 було зарахувано 09.06.2025 11 500 гривень, деталі платежу- FUIB Money Transfer, Visa Direct (а.с.83).
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 1207,50 грн.
Так, відповідно до положень п.п.2.2 кредитного договору №71888495 від 09 червня 2025 року: строк кредитування становить 30 днів; 
Процентна ставка у цей період становила 0,350% (фіксована)
Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 11500 грн, узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 0,35% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за процентами за кредитним договором №71888495 від 09 вересня 2025 року за період з 09.06.2025 по 08.07.2025 становить 1207,50 грн, виходячи з розрахунку: 11 500 грн *0,35 % = 40,25 грн сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами, 40,25 грн * 30 (строк дії договору) = 1207,50 грн.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості також вбачається, що заборгованість відповідача за процентами в період з 09.06.2025 по 08.07.2025 нараховувалась за відсотковою ставкою у розмірі 0,35% за кожен день користування кредитом, що не суперечить вимогам щодо застосовування максимального розміру денної процентної ставки, встановлений Законом України «Про споживче кредитування», лише 1% та становить 1207,50 грн.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 11 500,00 грн та проценти, нараховані в межах погодженого строку (30 днів) за ставкою 0,35%, що становлять 1207,50 грн.
Тому твердження представника відповідача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції всупереч чинного законодавства було задоволено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування в сумі 5 520,00 є помилковими.
Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строк визначений сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінпром Маркет», як набувача права вимоги до цього боржника на підставі договору факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 500 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 1207,50 грн 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за комісією за надання кредиту розмірі 1725,00 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Так, у кредитному договорі №71888495 від 09.06.2025, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» містяться умови про комісію за надання кредиту в розмірі 1725,00 грн, яка нараховується за ставкою 15,00 відсотків від суми кредиту.
Аналіз умов кредитного договору свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1725,00 грн, встановлена в договорі, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що положення договору надання кредиту №71888495 від 09.06.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1725,00 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1725,00 грн.
Щодо судових витрат.
За приписами статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1725, 00 грн.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви ТОВ «Фінпром Маркет» сплатило 2422,40 грн судового збору, проте його вимоги підлягають задоволенню на 88,04% від заявленої ціни позову (14 432,50 грн).
Отже, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути судовий збір, сплачений за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2132,68 грн.
За подання до суду апеляційної скарги відповідач сплатила 3635,00 грн судового збору, а її вимоги підлягають задоволенню на 11,96 %, тому вона має право на компенсацію сплаченого нею судового збору в розмірі 434,74 грн.
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн, колегія суддів виходить з такого.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що представником ТОВ «Фінпром Маркет» у позовній заяві просить вирішити питання судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 4500 грн.
На підтвердження цього до заяви долучено: копію ордера на надання правничої допомоги серії АХ №1287257 від 03.09.2025, договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, витяг з акту №7ФП від 24.102025 про приймання передачі наданої правничої допомоги до договору, ро надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, платіжну інструкцію № 579939290.1 від 27.10.2025 .
Як вбачається із договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, сторони в п.п. 4.1. Договору визначили, що клієнт сплачує на користь адвоката винагороду, зокрема у розмірі 4 500,00 грн за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500,00 грн) та підготовку/складання позовної заяви до боржника за договором кредиту у малозначній справі (4 000,00 грн), що разом складає 4 500,00 грн (а.с.32 зворіт - 35).
При цьому, зі змісту акту №7ФП від 24.10.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги (а.с.36 зворіт), вбачається, що адвокатом надано позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної заяви до відповідача - вартість зазначених послуг складає 4 500,00 грн., яка була сплачена ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в повному обсязі та підтверджується платіжною інструкцією № 579939290.1 від 27.10.2025 (а.с.38).
Таким чином, витрати представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» - адвоката Ткаченко Ю.О. на професійну правничу (правову) допомогу у Зборівського районному суді Тернопільської області підтверджені належними та допустимими доказами.
Відтак, враховуючи, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 4 500 грн, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому такі витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Проте, приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1725, 00 грн, то в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінпром Маркет» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі, пропорційно задоволеним позовним вимогам (88,04 % від 4500 грн), що в сумі становить 3961,80 грн.
Таким, чином, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути судові витрати понесені за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 6094,48 грн (3961,80 + 2132,68 грн).
Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Москвічов Андрій Сергійович слід задовольнити частково. Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором №71888495 від 09 червня 2025 року в сумі 14 432,50 грн та в частині стягнення судових витрат в сумі 6922,40 грн змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором №71888495 від 09 червня 2025 року з 14 432,50 грн до 12 707,50 грн та судових витрат з 6922,40 до 6094,48 грн
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судовий збір за суд апеляційної інстанції в розмірі 434,74 гривень. 
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Москвічов Андрій Сергійович, задовольнити частково.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором №71888495 від 09 червня 2025 року в сумі 14 432,50 грн та в частині стягнення судових витрат в сумі 6922,40 грн змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором №71888495 від 09 червня 2025 року з 14 432,50 грн до 12 707,50 грн та судових витрат з 6922,40 до 6094,48 грн
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судовий збір за суд апеляційної інстанції в розмірі 434,74 гривень. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:          О.З. Костів

М.В. Хома