ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/158/26 Справа № 204/805/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Дніпрі справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2025 року у складі судді Черкеза Д.Л. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,–

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 2-6), в обґрунтування якого посилалось на те, що 06 вересня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про надання грошових коштів у позику №5313780924, відповідно до умов якого відповідач отримав у позику на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн, строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, стандартна процентна ставка 1,0% в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 цього договору. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, а саме надав позику шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника. Однак, відповідач, взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. Відповідач має перед позивачем заборгованість за договором позики у розмірі 22 480,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10 480,00 грн – заборгованість за процентами; 4 000,00 грн – неустойка за кожен день прострочення. Тому, ТОВ «Іннова Фінанс» вирішило звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №5313780924 від 06.09.2024 року у розмірі 22 480,00 грн та судовий збір.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2025 року у задоволені позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовлено (а.с. 52-53).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Іннова Фінанс» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 57-63). 
ОСОБА_1  не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Встановлено, що 06 вересня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем укладено договір позики №5313780924, сума – 8 000 грн 00 коп, строк кредиту (строк дії договору) – 360 днів.
Пунктом 2.6.1 договору передбачена стандартна процентна ставка у розмірі 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. цього договору.
Відповідно до п. 3.1 договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Договір позики підписано відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором «4767».
Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Іннова Фінанс» зазначило, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору позики, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Станом на 01 вересня 2025 року загальна сума заборгованості становить 22 480 грн 00 коп, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 000 грн 00 коп; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 10 480 грн 00 коп, пеня у розмірі 4 000 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Встановлено, що договір позики №5313780924 від 06 вересня 2024 року підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових символів «4767», вказано номер телефону та електронну пошту ОСОБА_1 .
Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, або іншою особою, відповідачем не надано.
Колегія суддів звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Відтак, підписання відповідачем договору позики №5313780924 від 06 вересня 2024 року підтверджено належними та допустимими доказами.
При укладенні вказаного договору позики ОСОБА_1 повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені у разі отримання кредиту та щодо розміру відсотків, які відповідач зобов`язана буде повернути.
На момент укладення договору позики ОСОБА_1 не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору.
Зміст договору позики свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, в договорі вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності кредитних правовідносин між кредитором та відповідачем.
Посилання суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту перерахування грошових коштів у розмірі 8 000 грн 00 коп на рахунок ОСОБА_1 колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3.1 договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Такий ж номер платіжного засобу для надання коштів позичальнику вказано у реквізитах ОСОБА_1 договору позики №5313780924 від 06 вересня 2024 року.
Згідно квитанції до платіжної інструкції №19972-1354-139289297 від 06 вересня 2024 року саме на зазначений рахунок (№ НОМЕР_1 ) 06.09.2024 року о 14 год. 06 хв. перераховано 8 000 грн 00 коп за умовами договору про надання платіжних послуг. Також, вказані обставини підтверджуються листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/8579 від 24.03.2025 року.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає доведеним факт перерахування відповідачу кредитних коштів та відповідачем вказаного факту не спростовано.
ТОВ «Іннова Фінанс» як фінансова установа, не є банком, та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19).
Висновки суду про те, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Так, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Іннова Фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 480 грн 00 коп, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 000 грн 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 10 480 грн 00 коп, пеня у розмірі 4 000 грн 00 коп.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі №183/7850/22.
Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, нарахованої у період дії воєнного стану, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 4 000 грн 00 коп.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 18 480 грн 00 коп.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).  
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи частково заслуговують на увагу, та знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки судом апеляційної інстанції позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено частково судовий збір сплачений позивачем за подання позову у сумі 2 422,40 грн та апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог у сумі 4 978,64 грн (82,21% (18 480,00 грн * 100 / 22 480,00 грн).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» — задовольнити.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2025 року — скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за договором позики №5313780924 від 06 вересня 2024 року у розмірі 18 480 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн 00 коп, яка складається з: заборгованість по тілу кредиту — 8 000 грн 00 коп; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом — 10 480 грн 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» судові витрати по справі, а саме: судовий збір за подання позову до суду та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 978,64 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст постанови складено «20» травня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров