Справа №295/2281/26
Категорія 38
2/295/2500/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
10.02.2026 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 137232,22 грн, а саме:
- за кредитним договором №8300766 від 19.09.2024 у сумі 38787,73 грн, з яких 14221,69 грн - основна сума боргу, 17066,04 грн - відсотки, 7500,00 грн – пеня/штраф;
- за кредитним договором №1862082 від 29.10.2024 у сумі 36293,69 грн, з яких 9997,95 грн - основна сума боргу, 21295,74 грн - відсотки, 5000,00 грн – пеня;
- за кредитним договором №8225891 від 20.01.2025 у сумі 30516,00 грн, з яких 8000,00 грн - основна сума боргу, 6916,00 грн - відсотки, 15600,00 грн - неустойка;
- за кредитним договором №1119691 від 02.03.2025 у сумі 19300,00 грн, з яких 5000,00 грн - основна сума боргу, 6300,00 грн - комісія за обслуговування кредиту, 8000,00 грн – неустойка;
- за кредитним договором №125654 від 08.03.2025 у сумі 12334,80 грн, з яких 3800,00 грн - основна сума боргу, 494,38 грн - відсотки, 7600,00 грн – пеня, 440,42 грн - комісія.

Позов обґрунтований тим, що 19.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №8300766 шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок, сума позики складає 15000,00 грн, строк дії договору 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
27.11.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №27112025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту №8300766 у сумі 38787,73 грн.

29.10.2024 між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1862082шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок, сума позики складає 10000,00 грн, строк дії договору 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
13.11.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №13112025/1, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі кредит» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1862082від 29.10.2024 у сумі 36293,69 грн.

20.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії (Надійний) №8225891 шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику фінансовий кредит на суму 8000,00 грн, строк дії договору 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржника за договором кредитної лінії (Надійний) №8225891 від 20.01.2025 у сумі 30516,00 грн.

02.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №1119691 шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 5000,00 грн, строк дії договору 345 днів, остаточна дата погашення кредиту 10.02.2026, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
27.08.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №27082025, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»право грошової вимоги до боржника за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 у сумі 19300,00 грн.

08.03.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №125654 шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 3800,00 грн, строк дії договору 30 днів, дата повернення кредиту 06.04.2025, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
26.08.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №26082025, згідно з умовами якого та додаткової угоди № 1 від 26.08.2025 ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»право грошової вимоги до боржника за договором позики №125654 від 08.03.2025 у сумі 12334,80 грн.

Позивач посилається на те, що у порушення умов укладених кредитних договорів ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків, інших платежів за договорами не виконала у повному обсязі, внаслідок чого за кожним з кредитних договорів утворилась заборгованість.
Обґрунтовуючи наявність права вимоги до відповідача, позивач посилається на положення ст. 512, 514 ЦК України, вказує, що на підставі укладених з кожним з кредитодавцем договорів факторингів позивач набув права кредитора у зобов`язаннях, набув права вимоги до боржника на заборгованість, яка утворилась на дату відступлення права грошової вимоги у загальному розмірі 137232,22 грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. 

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 02.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадженні без повідомлення сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
17.04.2026 ОСОБА_1 направила відзив на позовну заяву (а. с. 163-165), в якому позовні вимоги визнала частково, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з неї заборгованості за відсотками, комісією та пенею/неустойкою.
Відповідачка не заперечувала факт укладення нею кредитних договорів, визнала суму заборгованості за тілом кредитів у загальному розмірі 41019,64 грн.
Посилалась на те, що кредитні кошти отримувала вимушено, щоб забезпечити мінімальний рівень життя для себе і своїх двох неповнолітніх дітей, яких виховує сама, оскільки опинилась у скрутному матеріальному становищі. Кошти використовувала на базові потреби - харчування, лікування, одяг.
У відзиві на позовну заяву відповідачка вказала, що відсотки, які заявлені до стягнення у розмірі 17066,04 грн, 21295,74 грн, 6916,00 грн, є завищеними, умови договорів у частині відсоткової ставки є незрозумілими та завуальованими. Враховуючи її скрутне матеріальне становище, перебування на її утримання двох малолітніх дітей, часткове погашення нею заборгованості за договорами, просила зменшити розмір відсотків. 
У частині позовних вимог про стягнення пені та штрафів просила відмовити, посилаючись на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки під час дії воєнного стану позивачем неправомірно здійснено їх нарахування. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
У частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
1. Судом встановлено, що 19.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір про надання споживчого кредиту №8300766, який підписаний електронним підписом позичальника НОМЕР_1 (а. с. 10-19).
Згідно з розділом 1 Договору сума кредиту складає 15000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, стандартна процентна ставка 1,00% у день, що застосовується протягом 360 днів, знижена процентна ставка – 0,01% у день. Дата надання кредиту 19.09.2024. Кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024, підписаний ОСОБА_1 електронним цифровим підписом А5766, містить графік платежів, дату видачі кредиту 19.09.2024, кількість днів у розрахунку 360, чиста сума кредиту у розрахунковому періоді 64545,00 грн, сума кредиту за договором 15000,00, проценти за користування кредитом 49545,00 грн, реальна річна процентна ставка 1244,55 %, загальна вартість кредиту 64545,00 грн (на звороті а. с. 19-20).
Відповідачка не заперечувала факт отримання кредитних коштів та користування ними. 

2. 29.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір №1862082про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором В477 (а. с. 40-44), за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.1 Договору).
Зі змісту розділів 1, 2 договору про надання споживчого кредиту вбачається, що сума кредиту (загальний розмір) складає 10000,00 грн; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; тип процентної ставки – фіксована, стандартна ставка становить 1 % у день; кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 , дата надання кредиту 29.10.2024.
Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024, підписаний ОСОБА_1 електронним цифровим підписом В477, містить графік платежів, дату видачі кредиту 29.10.2024, кількість днів у розрахунку 360, чиста сума кредиту у розрахунковому періоді 46000,00 грн, сума кредиту за договором 10000,00 грн, проценти за користування кредитом 36000,00 грн, реальна річна процентна ставка 2333,95 %, загальна вартість кредиту 46000,00 грн (на звороті а. с. 44-45).
На виконання умов договору 29.10.2024 відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 10000,00 гривень шляхом здійснення переказу на банківський рахунок ОСОБА_1 з використанням системи PAY Tech (а. с. 48).

3. 20.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір кредитної лінії (Надійний) №8225891, підписаний ОСОБА_1  електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором 717616 (а. с. 64-71).
Відповідно до розділу 2 договору кредитної лінії №8225891 за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Сума кредиту складає 8000,00 грн, строк кредитування 360 днів. Дата надання кредиту 20.01.2025, дата повернення кредиту 14.01.2026, денна процентна ставка/день (фіксована) 0,95 %, орієнтована загальна вартість кредиту 36740,00 грн, неустойка - 400,00 грн в день.
На виконання умов договору 20.01.2025 відповідачці були надані кредитні кошти у розмірі 8000,00 гривень шляхом здійснення переказу на банківський рахунок ОСОБА_1 з використанням системи IPAY.UA на картку НОМЕР_4 (а. с. 72).

4. 02.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1  в електронному вигляді був укладений договір про споживчий кредит №1119691, який підписаний електронним підписом позичальника 288734 (а. с. 94-99).
Згідно з розділом 1 договору споживчий кредит становить 5000,00 грн, строк кредитування 345 днів, остаточний термін повернення кредиту 10.02.2026, денна процентна ставка становить 0,97%, орієнтована загальна вартість кредиту складає 21650,00 грн, комісія за користування кредитом 1250,00 грн, комісія за обслуговування кредиту 15400,00 грн, що нараховуються за ставкою 14,00%, дата надання кредиту 02.03.2025. 
У п. 2.1 договору зазначено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_5 .
Додаток №1 до Договору про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025, підписаний ОСОБА_1 електронним цифровим підписом, містить графік платежів, дату видачі кредиту 02.03.2025, кількість днів у розрахунку 345, чиста сума кредиту у розрахунковому періоді 21650,00 грн, сума кредиту за договором 5000,00 грн, комісія за обслуговування кредиту – 15400,00 грн, комісія за надання кредиту - 1250,00 гн, реальна річна процентна ставка 3257,21 %, загальна вартість кредиту 21650,00 грн (а. с. 100).
На виконання умов договору 02.03.2025 відповідачці були надані кредитні кошти у розмірі 5000,00 гривень шляхом здійснення переказу на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №41284739 (а. с. 106).

5. 08.03.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 в електронному вигляді на сайті товариства був укладений договір про споживчий кредит №125654, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором 5kwB64 (а. с. 120-122). 
Відповідно до п. 2 договору ОСОБА_1 отримала грошові кошти у сумі 3800,00 грн, строком на 30 днів з процентною ставкою за користування кредитом 0,01 %, денна процентна ставка 0,82 %, комісія за надання кредиту 24,31 %, що складає 923,78 грн, дата надання позики 08.03.2025, дата повернення позики 06.04.2025, орієнтована реальна річна процентна ставка 1492,98 грн., орієнтована загальна вартість позики 4734,80 грн.
Додаток №1 до Договору про споживчий кредит №125654від 08.03.2025, підписаний ОСОБА_1 електронним цифровим підписом, містить графік платежів, дату видачі кредиту 08.03.2025, кількість днів у розрахунку 30, чиста сума кредиту у розрахунковому періоді 4734,80 грн, сума кредиту за договором 3800,00 грн, проценти -11,02 грн, комісія за надання кредиту - 923,78 гн, реальна річна процентна ставка 1492,98 %, загальна вартість кредиту 4734,80 грн (а. с. 123).
На виконання умов договору 08.03.2025 відповідачці були надані кредитні кошти у розмірі 3800,00 гривень шляхом здійснення переказу на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» (а. с. 124).

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідачка отримала кредитні кошти за кожним з кредитних договорів, що вона власне не заперечувала.

Щодо переходу права вимоги за кредитними договорами 
1. 27.11.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №27112025, відповідно до умов якого, акту прийому-передачі від 27.11.2025 та Витягу з Реєстру боржників від 27.11.2025ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024, боржником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 30-34).

2. 13.11.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №13112025/1, відповідно до умов якого, акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 13.11.2025 та Витягу з Реєстру боржників від 13.11.2025ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржника за договором споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024, боржником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 54-60).

3. 27.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №27/03/25 та додаткова угода до нього № 8 від 26.08.2025, відповідно до яких ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025, що підтверджується змістом самого договору, акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 26.08.2025 та Витягу з Реєстру боржників до цього договору від 26.08.2025 (а.с. 74-79).

4. 27.08.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів»укладений Договір факторингу №27082025, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів»право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025, що підтверджується змістом самого договору, акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 27.08.2025 та Витягу з Реєстру боржників до цього договору від 27.08.2025(а. с. 110-114).

5. 26.08.2025 міжТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №26082025, відповідно до якого та додаткової угоди №1 від 26.08.2025, ТОВ «Сіроко Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором позики №125654 від 08.03.2025, що підтверджується змістом самого договору, акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 26.08.2026 та Витягу з Реєстру боржників до цього Договору від 26.08.2026 (а.с. 126-131).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024; договором споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024; за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025; за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025; за договором позики №125654 від 08.03.2025.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановивши, що відповідно до умов кредитних договорів відповідачка отримала кредитні кошти, судом не встановлено, що вона належним чином у повному обсязі виконала свої зобов`язання з їх повернення та сплатила інші платежі за договорами, що призвело до виникнення заборгованості.
1. Згідно з розрахунком заборгованості, борг за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 становить 38787,73 грн, з яких 14221,69 грн - тіло кредиту, 17066,04грн – відсотки за користування кредитом, які нараховані у межах узгодженого строку надання кредиту, який становить 360 днів, за період з19.09.2024 по 11.08.2025, 7500,00 грн - пеня/штраф (а. с. 21-29).
2. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1862082 від 29.10.2024 борг становить 36293,69 грн, з яких 9997,95 грн - основна сума боргу, 21295,74 грн - відсотки, які нараховані у межах узгодженого строку надання кредиту, який становить 300 днів, за період з 29.10.2024 по 24.10.2025, 5000,00 грн – пеня (а. с. 49-53).
3. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025 борг становить 30516,00 грн, який складається з: 8000,00 грн - тіло кредиту, 6916,00 грн - відсотки за користування кредитними коштами, які нараховані у межах узгодженого строку надання кредиту, який становить 360 днів,з 20.01.2025 по 20.06.2025; 15600,00 грн - неустойка (а. с. 80-81).
4. Згідно з розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025, борг становить 19300,00 грн, який складається з: 5000,00 грн - тіло кредиту, 6300,00 грн - комісія за обслуговування кредиту, 8000,00 грн – неустойка (а. с. 108).
5. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №125654 від 08.03.2025 заборгованість становить 12334,800 грн, з яких 3800,00 грн - тіло кредиту, 494,38 грн – відсотки, які нараховані за період з 08.03.2025 по 29.05.2025, 440,42 грн - комісія за надання кредиту, 7600,00 грн – пеня (а. с. 132-133).

Щодо стягнення тіла кредиту за вказаними вище договорами.
Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що відповідачка, отримавши від первісних кредиторів кредитні кошти, не виконала свої зобов`язання з їх повернення у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, відповідачка не заперечувала наявність заборгованості за тілом кредиту, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту: за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 у розмірі 14221,69 грн, договором про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024 - 9997,95 грн, за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025 - 8000,00 грн, за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 - 5000,00 грн, за договором позики №125654 від 08.03.2025 - 3800,00 грн.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за кредитними договорами.
У позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість за відсотками: за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 у розмірі 17066,04 грн, договором про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024 - 21295,74 грн, за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025 - 6916,00 грн, за договором позики №125654 від 08.03.2025 - 494,38 грн.
За договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 вимога про стягнення відсотків не заявлена.
Відповідачка у відзиві на позовну заяву заперечувала проти стягнення відсотків, посилаючись на те, що їх розмір є завищеним, умови договору про їх нарахування є несправедливими, призводять до суттєвого дисбалансу сторін.
Проаналізувавши умови укладених кредитних договорів, надані розрахунки заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення відсотків за кредитними договорами підлягають задоволенню частково з огляду на таке.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки відсотки за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 у розмірі 17066,04 грн, які нараховані у межах узгодженого строку надання кредиту, який становить 360 днів, за період з19.09.2024 по 11.08.2025, та за договором про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024 у розмірі 21295,74 грн, які нараховані у межах узгодженого строку надання кредиту, який становить 300 днів, за період з 29.10.2024 по 24.10.2025.
Суд визнає слушними доводи відповідачки, що відсотки, заявлені до стягнення за цими кредитними договорами, є завищеними, з огляду на таке.
Судом встановлено, що за вказаними кредитними договорами відповідачка отримувала споживчий кредити, а відтак на ці правовідносини поширюється норми законодавства про захист прав споживачів. 
Захист прав споживачів є конституційним обов`язком держави, який передбачений в ч. 4 ст. 42 Конституції України.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і шостого її пункту свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (п. 6.20).
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013, № 7-рп/2013, зазначено, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи таку норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
В постанові Верховного Суду № 679/1103/23 від 12.02.2025 зазначено таке:
[... Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 зазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 №.543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (п. 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.]
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Аналіз нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини зі споживчого кредитування, зокрема, норм законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» тощо дає підстави для висновку, що законодавець послідовно вносить до них зміни, направлені на захист прав споживачів - позичальників за договорами споживчого кредиту, в тому числі, які обмежуть можливості позикодавців отримувати невиправдано завищені прибутки від надання позичальникам в користування кредитних коштів, зокрема, щодо встановлення розміру відсотків, підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку, обмеження застосування штрафних санкцій та інших платежів, порядок інформування споживачів про всі платежі, які підлягають сплаті за договором.
Такий же принцип прослідковується і в рішеннях Конституційного Суду України, судовій практиці Верховного Суду, зі змісту яких вбачається, що споживач є слабкою стороною в таких правовідносинах, його права потребують більшого захисту зі сторони держави і виваженого ставлення, умови договорів, не дивлячись на такі засади як свобода договору та обов`язковість його умов, підлягають тлумаченню і застосуванню з урахуванням принципів пропорційності, добросовісності та розумності. 

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачка, отримавши кредит за договором №8300766 від 19.09.2024 у сумі 15000,00 грн, неодноразово здійснювала оплати, зокрема і за відсотками, 18.10.2024 - 45,00 грн, 15.11.2024 – 4050,00 грн, 300,00 - комісія, 14.12.2024 - 4263,00 грн, 147,00 грн - комісія; 13.01.2025 - 4365,90 грн, 11.02.2025 - 4220,37 грн, комісія - 145,53 грн; 12.03.2025 - 4178,17 грн, 144,07 грн - комісія; 13.04.3025 - 4564,29 грн, 41,71 грн - комісія, що разом становить 26465,04 грн. При цьому позивач за цим договором просить стягнути відсотки 17066,04 грн. З наведеного можна дійти висновку, що сума нарахованих відсотків майже втричі перевищує суму отриманого кредиту. 
За договором про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024 ОСОБА_1 отримала кредит 10000,00 грн, при цьому сплатила за відсотками: 28.11.2024 - 3000,00 грн, 27.12.2024 – 2899,42 грн, 24.01.2025 – 2799,44 грн, 23.02.2025 - 2999,40 грн, 25.03.2025 - 2999,40 грн, що разом становить 14697,66 грн. Водночас, позивач за цим договором просить стягнути відсотки 21295,74 грн, з чого можна дійти висновку, що сума нарахованих відсотків у три з половиною разів перевищує суму отриманого кредиту. 

Таким чином, проаналізувавши умови укладених між сторонами договорів №8300766 від 19.09.2024 та №1862082від 29.10.2024, суд вважає, що проценти у сумі відповідно 17066,04 грн та 21295,74, які просить стягнути позивач, є завищеними, неспівмірними із сумою тіла кредита, яка заявлена до стягнення, відповідно 14221,69 грн та 9997,95 грн, що суперечить принципам розумності та добросовісності, призводить до суттєвого дисбалансу сторін договору і ставить споживача у вкрай невигідне становище, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за користування коштами, що має наслідком невиправдане отримання прибутку позивачем.
Враховуючи скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 , перебування на її утриманні двох малолітніх дітей, суд доходить висновку про можливість зменшення відсотків, які підлягають стягненню, і вважає за можливе визначити відсотки у розмірі суми заборгованості за тілом кредиту, що буде достатнім для компенсації за несвоєчасне повернення відповідачем кредитних коштів.
Відтак, суд стягує з ОСОБА_1 відсотки за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 у розмірі 14221,69 грн, за договором про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024 - 9997,95 грн, тобто у сумі заборгованості за тілом кредиту.
При цьому суд враховує, що позивач не був безпосереднім позичальником за договорами споживчих кредитів, право вимоги до якого перейшло на підставі договорів факторингів, зі змісту яких вбачається, що загальна сума прав вимоги, яка відступалась за договорами факторингів, складала відповідно 39457335,51 грн (а. с. 32) та 42807617,11 грн (а. с. 57), а ціна продажу за договорами, яку він фактично сплатив, склала відповідно лише 3204382,71 грн та 2869558,06 (а. с. 33, 58), тобто безпосередньо позивач значних фінансових затрат за вказаним договором споживчого кредитування не поніс, а відтак стягнення відсотків у визначеному судом розмірі не поставить його у скрутне матеріальне становище, не призведе до суттєвого порушення його майнових прав.

За договором кредитної лінії (Надійний) №8225891 від 20.01.2025 позивач просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 6916,00 грн, які нараховані у межах узгодженого строку надання кредиту, який становить 360 днів,з 20.01.2025 по 20.06.2025 (а. с. 80-81); за договором позики №125654 від 08.03.2025 - 494,38 грн, які нараховані за період з 08.03.2025 по 29.05.2025 (а. с. 132-133).
Проаналізувавши умови укладених між сторонами цих кредитних договорів, розрахунки заборгованості, суд визнає їх правильними, такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, судом не встановлено, що заявлений до стягнення їх розмір є завищеним або несправедливим, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків за цими кредитними договорами є обгрунтованими і підлягають задоволенню. 

Щодо стягнення комісії за кредитними договорами.
У позовній заяві позивач просить стягнутиза договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 комісію за обслуговування кредиту у сумі 6300,00 грн; за договором позики №125654 від 08.03.2025 - комісію за надання кредиту у розмірі 440,42 грн.
Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зроблений правовий висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зроблений висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що у договорі про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 передбачено, що за обслуговування кредиту позичальник сплачує комісію у розмірі 14,00% від суми кредиту, позивач просить стягнути комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 6300,00 грн. 
У кредитному договорі не визначений і не конкретизований перелік послуг, які надає кредитодавець позичальнику, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, не конкретизовано, які послуги надаються відповідачу додатково відповідно до норм Закону України "Про споживче кредитування", за надання яких встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 
Беручи до уваги наведені вище обставини, на підставі положень ЦК України, судової практики, суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору, згідно з яким передбачено, що позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту без конкретизації таких послуг, є нікчемними на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справа № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі встановлення нікчемності умови договору про сплату комісії, правильним є висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії.
З огляду на те, що суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а відтак у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредиту за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 в сумі 6300,00 грн слід відмовити.

Щодо стягнення комісії за надання кредиту за договором позики №125654 від 08.03.2025.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію.
За умовами договору позики №125654 від 08.03.2025, що підтверджується і змістом розрахунку заборгованості, відповідачу при наданні кредиту нарахована комісія у розмірі 24,31 % від суми кредиту, що становить 923,78 грн.
Відповідач 05.04.2025 частково сплатила комісію за надання позики у розмірі 483,36 грн (а. с. 132).
З огляду на те, що умовами договору передбачена комісія за надання кредиту, що цілком відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає її нарахування правомірним, а відтак з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню комісія за надання кредиту за договором позики №125654 від 08.03.2025 у розмірі 440,42 грн.

Щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) за кредитними договорами.
Звертаючись до суду з позовом позивач, окрім стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами та комісією, просить стягнути з відповідачки за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 пеню/штраф у розмірі 7500,00 грн, договором про надання споживчого кредиту №1862082від 29.10.2024 пеню у розмірі 5000,00 грн, за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025 неустойку у сумі 15600,00 грн, за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 неустойку (штраф, пеню) у сумі 8000,00 грн, за договором позики №125654 від 08.03.2025 пеню у розмірі 7600,00 грн, що разом становить 43700,00 грн.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.
Кредитні договори укладені ОСОБА_1 під час дії воєнного стану, отже, на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п.18 Перехідних положень ЦК України.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Аналогічний правовий висновок, щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 зазначив, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Практика Верховного Суду в цих правовідносинах є послідовною і незмінною.
Отже, суд вважає, що нарахування неустойки (штрафу, пені) за невиконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану є неправомірним, а відтак позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягаю.

Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності,встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню частково з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 73090,08 грн. У задоволенні вимог про стягнення відсотків, комісії за обслуговування кредиту та штрафних санкцій у загальному розмірі 64142,14 грн суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволений частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1763,84 грн (3328,00 грн х 53% від задоволених вимог).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"заборгованість:
- за договором про надання споживчого кредиту №8300766 від 19.09.2024 у сумі 28443,38 грн, з яких 14221,69 грн - тіло кредиту, 14221,69 грн - відсотки;
- за договором про надання споживчого кредиту №1862082 від 29.10.2024 у сумі 19995,90 грн, з яких 9997,95 грн - тіло кредиту, 9997,95 грн - відсотки;
- за договором кредитної лінії №8225891 від 20.01.2025 у сумі 14916,00 грн, з яких 8000,00 грн - тіло кредиту, 6916,00 грн - відсотки;
- за договором про споживчий кредит №1119691 від 02.03.2025 тіло кредиту у розмірі 5000,00 грн;
- за договором позики №125654 від 08.03.2025 в сумі 4734,80 грн, з яких 3800,00 грн - тіло кредиту, 494,38 грн - відсотки, 440,42 грн - комісія за надання кредиту.
що разом становить 73090,08 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір в розмірі 1763,84 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач:  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя О.В. Стрілецька