Справа № 135/602/26
Провадження № 2-а/135/8/26

РІШЕННЯ
іменем України

04.06.2026  м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Волошиної Т.В., за участі секретаря судових засідань Глушко І.В., представника позивача Гінгуляка О.М., представника відповідача Герман І.В., розглянувши у місті Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гайсинське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача
1. Зміст позовних вимог та позиція позивача
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі – відповідач, ГУНП у Вінницькій області) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6823411 від 13.03.2026 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП; визнати причини несвоєчасного подання позовної заяви поважними та поновити строк звернення до суду.
З позовної заяви та доданих матеріалів убачається, що 13.03.2026 інспектором відділення поліції № 2 (смт Тростянець) Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, лейтенантом поліції Ковальчуком Т.В., винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6823411, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП із накладенням штрафу в сумі 20 400 грн, а також за частиною п`ятою статті 121 КУпАП за керування транспортним засобом без використання ременя безпеки.
Позивач зазначає, що під час винесення оскаржуваної постанови він у поліцейському підрозділі не був присутній, а копію постанови отримав поштовим відправленням 27.03.2026, що підтверджується витягом з трекінгу АТ «Укрпошта», доданим до позовної заяви. З огляду на це позивач вважає, що строк звернення до суду було пропущено не з його вини, а позов подано у розумний строк після фактичного отримання постанови, тому просить суд визнати причини пропуску строку поважними та поновити його.
Оскаржуючи постанову в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП, позивач стверджує, що на момент її винесення 13.03.2026 постанова Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 у справі № 147/1780/25, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, і позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, не набрала законної сили, оскільки ним була оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду.
На підтвердження подання апеляційної скарги та призначення справи до розгляду в апеляційній інстанції позивач надає витяг із офіційного вебсайту Вінницького апеляційного суду щодо призначення справи № 147/1780/25 до розгляду на 14.04.2026, де зазначений ОСОБА_1 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Позивач вважає, що за відсутності рішення апеляційного суду та за наявності відкритого апеляційного провадження постанова суду першої інстанції від 03.02.2026 не могла вважатися такою, що набула законної сили, а отже, у розумінні частини другої статті 317-1 КУпАП він не набув статусу особи, позбавленої права керування транспортними засобами. За таких обставин, на думку позивача, відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, а притягнення його до адміністративної відповідальності за цією нормою є безпідставним, передчасним і необґрунтованим.
Окремо позивач наголошує, що оскаржує постанову лише в частині кваліфікації за частиною четвертою статті 126 КУпАП та накладення штрафу 20 400 грн, тоді як частина постанови, що стосується притягнення його до відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП, предметом цього позову не є.
2. Стислий виклад позиції відповідача
Зміст заперечень відповідача
Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (далі – відповідач, ГУНП у Вінницькій області) подало відзив на позовну заяву, у якому позов не визнало, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, і просило відмовити у його задоволенні.
Відповідач зазначає, що 13.03.2026 у місті Ладижин Вінницької області відносно ОСОБА_1 поліцейським винесено постанову серії ЕНА № 6823411, згідно з якою позивач, керуючи транспортним засобом «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції не надав належних документів на право керування транспортним засобом, оскільки раніше був позбавлений такого права, чим порушив підпункт «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП. Окрім того, під час керування транспортним засобом позивач не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив пункт 2.3 «в» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Відповідач посилається на положення Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, Положення № 340 про порядок видачі посвідчень водія, статей 23, 25, 31, 32, 35, 40 Закону України «Про Національну поліцію», статей 7, 9, 16, 30, 33, 222, 251, 252, 258, 283, 317, 317-1 КУпАП, а також на Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджену наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, обґрунтовуючи, що поліцейські були уповноважені зупинити транспортний засіб, перевірити документи водія, використати інформаційні бази даних МВС України та винести постанову без складення протоколу на місці вчинення правопорушення.
Зі змісту відзиву вбачається, що під час перевірки документів поліцейський, користуючись наявними базами даних МВС, встановив, що позивач постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 у справі № 147/1780/25 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та позбавлений права керування транспортними засобами із накладенням штрафу в розмірі 17 000 грн. На думку відповідача, станом на 13.03.2026 позивач уже був особою, позбавленою права керування транспортним засобом, а тому наявні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Відповідач детально описує механізм надходження до поліції та обробки інформації про позбавлення права керування (виконання постанови суду органами Національної поліції, внесення відповідних відомостей до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та до Єдиного державного реєстру транспортних засобів), посилаючись на статті 317, 317-1 КУпАП, пункт 9 розділу ХІІ Інструкції № 1395, пункт 20 Положення № 340 та відповідні норми підзаконних актів. На цій підставі відповідач робить висновок, що інформація про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами була доступною поліцейському в базах даних МВС, і саме ця інформація стала підставою для висновку про наявність складу правопорушення за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Окремо у відзиві наведено хронологію апеляційного оскарження постанови Тростянецького районного суду від 03.02.2026, а саме: 20.02.2026 позивач подав апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду; постановою від 05.03.2026 йому відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження; 14.04.2026 постановою Вінницького апеляційного суду строк апеляційного оскарження поновлено, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін. На підставі цього відповідач стверджує, що в установлені законом строки позивач не подав апеляційної скарги, а відтак постанова Тростянецького районного суду від 03.02.2026 набрала законної сили. Відповідно, станом на 13.03.2026 у поліцейського були достатні підстави вважати, що позивач позбавлений права керування транспортним засобом, а притягнення його до відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП є правомірним.
Відповідач також посилається на статті 251, 252 КУпАП та зазначає, що перевірка особи за наявними базами даних і виявлення факту позбавлення права керування є належним доказом для встановлення складу адміністративного правопорушення. Неможливість долучення технічного витягу з бази даних до постанови на місці її винесення, на думку відповідача, не свідчить про відсутність у поліцейського права покладатися на інформацію із таких баз.
Враховуючи зазначене, відповідач просить суд постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6823411 від 13.03.2026 залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП у Вінницькій області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.
II. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 16.04.2026 позовну заяву залишено без руху відповідно до вимог статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу надано строк п`ять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 05.05.2026 позивачем недоліки позовної заяви усунуто, у зв`язку з чим ухвалою суду від 08.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.05.2026 на підставі статті 52 КАС України замінено первісного відповідача – Гайсинське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на належного відповідача – Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, а Гайсинське районне управління поліції ГУНП у Вінницькій області залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 25.05.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, який долучено до матеріалів справи та враховано судом під час розгляду спору по суті.
Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання, що відповідає вимогам статей 12, 257, 262 КАС України щодо розгляду справ незначної складності та справ, для яких пріоритетним є оперативне вирішення спору. Учасникам справи було створено рівні процесуальні умови для реалізації наданих законом прав, зокрема права подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання та заперечення.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Гайсинське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області свого представника в судове засідання не направила, пояснень по суті спору також не подала, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином у порядку, передбаченому статтями 126, 129 КАС України. Клопотань про відкладення розгляду справи від третьої особи до суду не надходило, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка належним чином повідомленої третьої особи не перешкодила розгляду справи по суті, і суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами.
III. Позиції учасників справи в суді
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього не надходило заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності. Інтереси позивача в суді представляв адвокат Гінгуляк О.М., повноваження якого підтверджуються ордером (довіреністю), долученим до матеріалів справи. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив скасувати постанову інспектора поліції від 13.03.2026 серії ЕНА № 6823411 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Адвокат Гінгуляк О.М. зазначив, що в основу оскаржуваної постанови покладено постанову Тростянецького районного суду від 03.02.2026 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, якою його позбавлено права керування транспортними засобами. Водночас, за його поясненнями, станом на 13.03.2026 це судове рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржене в апеляційному порядку, а остаточне рішення Вінницький апеляційний суд ухвалив 14.04.2026. Представник позивача послався на приписи статті 294 КУпАП, згідно з якими постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження або після розгляду справи апеляційним судом, а також на дані Єдиного державного реєстру судових рішень, в якому датою набрання законної сили постановою від 03.02.2026 зазначено 14.04.2026.
Представник позивача наголосив, що інспектор поліції, складаючи постанову за частиною четвертою статті 126 КУпАП, обмежився перевіркою інформації в електронних базах (зокрема в підсистемі «Армор»/ІПНП) і не перевірив відомості Єдиного державного реєстру судових рішень щодо набрання законної сили постановою про позбавлення права керування, попри те, що позивач на місці зупинки повідомляв про подання апеляційної скарги. На думку адвоката, обов`язок доказування правомірності оскаржуваної постанови покладається на орган поліції, який мав забезпечити належне з`ясування обставин щодо дати набрання законної сили судовим рішенням. Водночас представник позивача зазначив, що частина постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП позивачем не оскаржується, а спір стосується виключно кваліфікації за частиною четвертою статті 126 КУпАП, яку він вважає передчасною та такою, що винесена за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Герман І.В. проти задоволення позову заперечувала, вважаючи постанову інспектора поліції законною та обґрунтованою. Вона пояснила, що під час зупинки транспортного засобу 13.03.2026 інспектор поліції здійснив перевірку даних водія за наявними у нього електронними базами, зокрема в інформаційній підсистемі «Армор»/ІПНП, де містилися відомості про постанову Тростянецького районного суду від 03.02.2026 щодо позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. Будь-яких відомостей про оскарження цієї постанови або про зупинення її виконання в базі даних не було відображено, що, на думку відповідача, давало інспектору достатні правові підстави вважати, що рішення суду набрало чинності.
ОСОБА_2 звернула увагу суду на те, що 05.03.2026 Вінницький апеляційний суд постановою відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Тростянецького районного суду, що, з точки зору відповідача, підтверджувало відсутність ефективного апеляційного оскарження станом на день винесення оскаржуваної постанови. Представник відповідача також зазначила, що навіть у разі перевірки Реєстру судових рішень станом на 13.03.2026 інспектор міг би виявити лише зазначену постанову від 05.03.2026, яка, на її переконання, свідчила про чинність постанови суду першої інстанції. Окрім того, вона вказала, що під час зупинки ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія, що корелювало з даними бази про позбавлення його права керування.
За результатами викладеного представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову, залишити оскаржувану постанову в силі та визнати дії інспектора поліції такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
IV. Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин
Дослідивши надані сторонами докази, а також відомості, розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі – ЄДРСР), суд установив такі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 у справі № 147/1780/25 (провадження № 3/147/1/26, головуючий суддя Почкіна О.М.) Канюку О.І. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до відомостей ЄДРСР щодо справи № 147/1780/25, які суд дослідив безпосередньо, постанова від 03.02.2026 набрала законної сили 14.04.2026. У відповідній картці справи зазначено: «Дата набрання законної сили: 14.04.2026. Результат оскарження: 14.04.2026 – Вінницький апеляційний суд: залишено постанову суду першої інстанції без змін».
Не погоджуючись із постановою від 03.02.2026, ОСОБА_1 20.02.2026 подав до Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання він зазначав, що постанова від 03.02.2026 була постановлена за його відсутності, а копію постанови він отримав лише 19.02.2026.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.03.2026 (суддя Голота Л.О., провадження № 33/801/264/2026) ОСОБА_1 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови від 03.02.2026, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки причини пропуску строку апеляційний суд визнав суб`єктивними та неповажними. Водночас апеляційний суд роз`яснив, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення з наведенням інших поважних причин.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.04.2026 (суддя Міхасішин І.В., провадження № 33/801/356/2026) Канюці О.І. поновлено строк на апеляційне оскарження; апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 – без змін. Постанова апеляційного суду набрала законної сили з дня її прийняття – 14.04.2026, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
13.03.2026 інспектором відділення поліції № 2 (смт Тростянець) Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, лейтенантом поліції Ковальчуком Т.В., у місті Ладижин Вінницької області стосовно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 6823411 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Із тексту постанови серії ЕНА № 6823411 вбачається, що 13.03.2026 о 10:35:47 у селищі Тростянець Вінницької області, по вул. Наконечного, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівником поліції. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи особою, яка постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 у справі № 147/1780/25 позбавлена права керування транспортними засобами строком на один рік, чим порушив підпункт «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху та вимоги частини десятої статті 15 Закону України «Про дорожній рух», і вчинив правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Тією ж постановою зафіксовано, що позивач керував транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, чим порушив пункт 2.3 «в» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною п`ятою статті 121 КУпАП; ці правопорушення об`єднано в одне провадження відповідно до частини другої статті 36 КУпАП, та за результатом розгляду справи накладено штраф у розмірі 20 400 грн за частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Суд установив, що позивач не був присутній при винесенні оскаржуваної постанови. Копію постанови серії ЕНА № 6823411 він отримав поштовим відправленням 27.03.2026, що підтверджується витягом з трекінгу АТ «Укрпошта», доданим до матеріалів справи та відеозаписом. Позовну заяву подано представником позивача 06.04.2026 – у межах десяти днів із дати фактичного отримання постанови.
Отже, суд установив, що постанову про позбавлення позивача права керування транспортними засобами постановлено 03.02.2026; оскаржувану постанову серії ЕНА № 6823411 винесено 13.03.2026; постанова від 03.02.2026 набрала законної сили 14.04.2026, що підтверджується відомостями ЄДРСР.
На дату вчинення інкримінованого правопорушення 13.03.2026 постанова Тростянецького районного суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами не набрала законної сили, перебуваючи на стадії апеляційного оскарження.
Спірні правовідносини виникли у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та стосуються правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП за керування транспортним засобом у період, коли рішення суду про позбавлення права керування не набрало законної сили у розумінні частини другої статті 317-1 КУпАП. 
V. Норми права, що підлягають застосуванню
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України.
За приписами статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) ніхто не може бути підданий заходам впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на засадах суворого додержання законності, а уповноважені органи й посадові особи застосовують заходи адміністративного впливу в межах своєї компетенції та у точній відповідності із законом.
Частина п`ята статті 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (далі – ПДР) та інших нормативно-правових актів у сфері безпеки дорожнього руху. Відповідно до статті 53 цього Закону юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, несуть відповідальність згідно із законодавством України.
Згідно з пунктами 8, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, зокрема, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень, забезпечує їх виконання, а також регулює дорожній рух та здійснює контроль за додержанням ПДР його учасниками і за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Відповідно до статті 8 цього Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень і запобігання їм.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна конкретна особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; чи існують підстави для передачі матеріалів на розгляд іншого органу, а також усі інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина друга статті 283 КУпАП визначає загальні вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення, яка має містити, серед іншого, відомості про особу правопорушника, опис установлених обставин та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за відповідне правопорушення. Частина третя цієї статті встановлює додаткові вимоги до постанов у справах у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, зокрема щодо зазначення даних про технічний засіб, яким здійснено фото- чи відеофіксацію порушення (якщо така мала місце).
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність конкретної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, потерпілих, свідків, висновками експертів, речовими доказами, показаннями технічних приладів і технічних засобів фото- і відеофіксації, протоколами про вилучення речей та документів, а також іншими документами.
Зі змісту статей 245, 251, 280, 283 КУпАП випливає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності події адміністративного правопорушення та доведеної належними й допустимими доказами вини особи у його вчиненні, тоді як орган, що розглядає справу, зобов`язаний встановити всі істотні для правильного вирішення справи обставини. Сам факт винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не є самостійним доказом наявності складу правопорушення, а відображає лише позицію органу (посадової особи) щодо оцінки зібраних доказів.
У розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень учасників справи, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів тощо.
Частина друга статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на такого суб`єкта. Це кореспондується з частиною другою статті 2 КАС України, згідно з якою адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) рішення та дії, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, а також чи є вони обґрунтованими – тобто ухваленими з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття.
Частиною четвертою статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. За змістом частини другої статті 30 КУпАП позбавлення спеціального права (зокрема права керування транспортними засобами) застосовується на строк, визначений законом, у разі наявності відповідних підстав.
Відповідно до частини другої статті 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Отже, юридичний статус «особи, позбавленої права керування» у розумінні частини четвертої статті 126 КУпАП виникає не з моменту постановлення рішення, а саме з моменту набрання ним законної сили.
Питання набрання законної сили постановами у справах про адміністративні правопорушення врегульоване, зокрема, статтями 291 та 294 КУпАП. Відповідно до статті 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення загалом набирає законної сили після закінчення строку її оскарження, за винятком спеціально визначених у цій статті випадків, у тому числі справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху й постанов про позбавлення права керування транспортним засобом. Натомість за змістом статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, а така постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги — після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Окремо стаття 291 КУпАП передбачає, що постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у разі такого оскарження — з дня набрання законної сили рішенням за результатами розгляду справи по суті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події чи складу адміністративного правопорушення. З огляду на наведені норми, відсутність у особи на момент інкримінованої події статусу особи, позбавленої права керування транспортними засобами (у розумінні ч.2 ст.317-1 КУпАП), виключає можливість кваліфікації її дій за частиною четвертою статті 126 КУпАП та є підставою для закриття провадження.
VI. Висновки суду та мотиви, з яких суд виходив
Щодо поновлення строку звернення до суду
Вирішуючи питання дотримання строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, суд виходить із приписів частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Суд установив, що оскаржувану постанову винесено за відсутності позивача, копію постанови позивач отримав поштовим відправленням 27.03.2026, а позовну заяву подав до відділення поштового зв`язку 06.04.2026, що підтверджується відповідною відміткою на конверті, а в суді позовну заяву зареєстровано 14.04.2026. Отже, позов подано в межах спеціального десятиденного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 286 КАС України, а тому підстави для визнання строку звернення до суду пропущеним або для його поновлення відсутні.
Щодо предмета та меж судового розгляду
Суд звертає увагу, що позивач оскаржує постанову серії ЕНА № 6823411 від 13.03.2026 лише в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП. Притягнення за частиною п`ятою статті 121 КУпАП (керування без пасків безпеки) предметом цього спору не є, а тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог (стаття 9 КАС України) і не дає окремої правової оцінки частині постанови в частині притягнення за частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Щодо наявності складу правопорушення за частиною четвертою статті 126 КУпАП
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність як події, так і складу адміністративного правопорушення (стаття 9, пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП).
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, полягає в керуванні транспортним засобом саме особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Спеціальним суб`єктом цього правопорушення є особа, стосовно якої судом застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, причому таке стягнення має бути чинним на момент вчинення діяння.
Момент, із якого особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом, прямо визначений законодавцем у частині другій статті 317-1 КУпАП: особа вважається позбавленою такого права після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. До настання цього моменту особа права керування транспортними засобами не позбавлена і має право ним користуватися, у тому числі на підставі наявного посвідчення водія.
Ця правова конструкція узгоджується з усталеним підходом, відповідно до якого строк позбавлення права керування транспортними засобами обчислюється не з моменту складення протоколу чи винесення постанови суду першої інстанції, а саме з дня набрання відповідним судовим рішенням законної сили. Інше тлумачення суперечило б принципу презумпції невинуватості та праву особи на оскарження судового рішення, оскільки призводило б до фактичного виконання ще не остаточного судового акта.
Для встановлення моменту набрання законної сили постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 у справі № 147/1780/25 слід застосувати частину другу статті 294 КУпАП. За цією нормою постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі подання апеляційної скарги (за умови, що постанову не скасовано) — після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дослідивши хронологію подій, суд установлює таке:
— 20.02.2026 позивач подав апеляційну скаргу на постанову від 03.02.2026, тобто реалізував своє право на апеляційне оскарження, унаслідок чого перебіг набрання постановою законної сили був пов`язаний із результатами апеляційного провадження;
— постановою Вінницького апеляційного суду від 05.03.2026 позивачу було відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження, а апеляційну скаргу повернуто. Однак, ця постанова не вирішила справу по суті і прямо допускала повторне звернення позивача із апеляційною скаргою, що згодом і відбулося;
— лише постановою Вінницького апеляційного суду від 14.04.2026 апеляційний перегляд завершено по суті: позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу розглянуто та залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції — без змін.
Отже, постанова Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2026 у справі № 147/1780/25 про позбавлення позивача права керування транспортними засобами набрала законної сили 14.04.2026 — у день прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду по суті (частина друга статті 294, частина друга статті 317-1 КУпАП).

Натомість оскаржувана постанова серії ЕНА № 6823411 винесена 13.03.2026, тобто до набрання законної сили постановою про позбавлення права керування. Отже, станом на 13.03.2026 позивач у силу прямого припису частини другої статті 317-1 КУпАП не вважався позбавленим права керування транспортними засобами.
За таких обставин на момент винесення оскаржуваної постанови був відсутній обов`язковий елемент об`єктивної сторони та спеціального суб`єкта правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, — статус особи, позбавленої права керування транспортними засобами. Відсутність хоча б одного з обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що станом на 13.03.2026 «були достатні підстави вважати», що постанова Тростянецького районного суду набрала законної сили з огляду на постанову апеляційного суду від 05.03.2026 про відмову в поновленні строку. Ці доводи не ґрунтуються на законі з таких підстав.
Постанова апеляційного суду від 05.03.2026 не була рішенням за наслідками апеляційного перегляду справи по суті у розумінні частини другої статті 294 КУпАП. Вона лише вирішувала питання поновлення процесуального строку та повернення скарги і прямо застерігала про можливість повторного звернення позивача із апеляційною скаргою. Сам апеляційний суд у постанові від 14.04.2026 згодом цей строк поновив та переглянув справу по суті, що остаточно спростовує твердження про набрання постановою законної сили станом на 13.03.2026.
Крім того, висновок про набрання судовим рішенням законної сили не може ґрунтуватися на суб`єктивному припущенні посадової особи («були достатні підстави вважати»). Момент набрання законної сили судовим рішенням є питанням права, що однозначно визначається законом, а не розсудом поліцейського. Притягнення особи до відповідальності на підставі припущення прямо суперечить статті 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.
Відповідач, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок довести правомірність оскаржуваного рішення, не надав доказів того, що станом на 13.03.2026 постанова про позбавлення права керування набрала законної сили. Навпаки, наявні в матеріалах справи постанови апеляційного суду (від 05.03.2026 та від 14.04.2026) беззаперечно свідчать про протилежне — апеляційне провадження на дату 13.03.2026 не було завершене по суті.
Окремо суд зважає на те, що, як випливає зі змісту самої оскаржуваної постанови та позовної заяви, під час зупинки позивач пред`явив дійсне посвідчення водія (через мобільний застосунок «Дія»), яке не було вилучено в порядку частини першої статті 317-1 КУпАП. Невилучення посвідчення водія є додатковим підтвердженням того, що на дату 13.03.2026 виконання стягнення у вигляді позбавлення права керування не розпочалося, оскільки відповідно до частини першої статті 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування здійснюється саме шляхом вилучення посвідчення водія, що можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили.
Суд враховує загальні засади притягнення до адміністративної відповідальності у сфері безпеки дорожнього руху та визнає, що на водіїв покладено підвищені обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Френсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, заяви № 15809/02 і № 25624/02). Водночас підвищені обов`язки водія не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені законом (частина друга статті 19 Конституції України), і не дозволяють притягувати особу до відповідальності за відсутності складу правопорушення .
Суд зважає, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за двома правопорушеннями — за частиною четвертою статті 126 КУпАП та частиною п`ятою статті 121 КУпАП — і в порядку частини другої статті 36 КУпАП адміністративне стягнення визначено в межах санкції більш серйозного правопорушення, тобто за частиною четвертою статті 126 КУпАП (штраф 20 400 грн). Водночас предметом розгляду в цій справі є лише законність притягнення позивача до відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП, а позивач просить скасувати оскаржувану постанову саме в цій частині.
Згідно із загальними засадами застосування статті 36 КУпАП, у разі призначення адміністративного стягнення за сукупністю правопорушень із визначенням остаточного стягнення в межах санкції більш тяжкого правопорушення, саме це правопорушення є визначальним для виду та розміру остаточного стягнення. Якщо ж у судовому порядку встановлюється відсутність складу такого більш тяжкого правопорушення, постанова в частині притягнення до відповідальності за ним підлягає скасуванню з одночасним закриттям провадження у справі в цій частині, а суд не наділений повноваженнями самостійно визначати вид і розмір стягнення за інше правопорушення, за яким оскаржуваною постановою окреме стягнення не було визначено.
У даній справі позивач оскаржує постанову лише в частині притягнення до відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП і не ставить під сумнів наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП (керування транспортним засобом без пристебнутого паска безпеки). З урахуванням меж позовних вимог, визначених статтею 9 КАС України, суд вирішує спір у цих межах, скасовує постанову в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та закриває провадження у справі в цій частині, не вирішуючи питання про вид та розмір стягнення за частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Підсумовуючи, суд доходить висновку, що постанова серії ЕНА № 6823411 від 13.03.2026 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП є протиправною, оскільки ухвалена за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення: станом на 13.03.2026 позивач не був особою, позбавленою права керування транспортними засобами у розумінні частини другої статті 317-1 КУпАП. У зв`язку з цим зазначена постанова в цій частині підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною четвертою статті 126 КУпАП — закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на наведене позов підлягає задоволенню.
VII. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп., що підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241–246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 9, 126, 247, 251, 252, 291, 294, 317-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, — Гайсинське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови — задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6823411 від 13.03.2026, винесену інспектором ВП № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Ковальчуком Т.В., в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, ЄДРПОУ 40108672, м. Вінниця, Вінницька область.
Третя особа: Гайсинське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, вул. Волонтерів, 20, м. Гайсин, Вінницька область.
Суддя