РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

14.05.2026 с-ще Тиврів 145/437/26
2/145/623/2026
Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Іванця В. Д. ,
за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області Сергія Чухіля, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,

ВСТАНОВИВ:
Перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області Сергій Чухіль, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 13.03.2026 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації.
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.09.2001 № 1376 успадкував від ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 2,64 в умовних кадастрових гектарах, яке належало останній відповідно до сертифіката про право на земельну частку (пай) серії РН № 048426, що підтверджується відповідним записом під номером 426 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Селищанської сільської ради народних депутатів.
У подальшому розпорядженням Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 16.12.2005 № 558 "Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Селищанській сільській раді (СВК "Селищанський" с. Селище)" вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки членам СВК "Селищанський" с. Селище, передати безоплатно власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель спільної власності членам СВК "Селищанський" с. Селище та видати державні акти на право власності на земельні ділянки згідно з додатком 1.
Відповідно до додатку 1 до вказаного розпорядження (за № 245) ОСОБА_1 передається у власність земельна ділянка площею 2,6503 га, в тому числі ріллі 2,6503 га, згідно з сертифікатом серії РН № 048426.
На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт від 03.10.2007 серії ЯБ № 667686 на право власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 0524585600:01:006:0012, площею 2,6503 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.
При цьому відповідно до ст. 126 ЗК України (чинного на час отримання відповідачем державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Водночас в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яка інформація щодо речових прав на вищевказану земельну ділянку відсутня.
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру категорія вищевказаної земельної ділянки - "Землі сільськогосподарського призначення", цільове призначення - 01.01 "Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва".
Водночас відповідно до інформації, отриманої від Управління Державної міграційної служби України у листі від 16.02.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття чи прийняття до громадянства України не звертався. Паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України не документувався.
Разом з тим, перебування земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власності іноземного громадянина суперечить вимогам Земельного кодексу України, у зв`язку з чим такі земельні ділянки підлягають конфіскації на користь держави, виходячи з наступного.
Оскільки ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524585600:01:006:0012 протягом року, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Просить припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина російської федерації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524585600:01:006:0012, площею 2,6503 га, що розташована на території колишньої Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.03.2026 даний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами позовного загального провадження у відкритому судовому засіданні.
06.04.2026 представником ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Скоцькою А.Е. подано до суду пояснення щодо позову, у яких остання зазначила, що, ознайомившись із матеріалами позовної заяви, Головне управління вважає її обґрунтованою з огляду на наступне.
Як убачається із позовної заяви та додатків до неї ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.09.2001 № 1376 успадкував від ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 2,64 в умовних кадастрових гектарах, яке належало останній відповідно до сертифіката про право на земельну частку (пай) серії РН № 048426, що підтверджується відповідним записом під номером 426 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Селищанської сільської ради народних депутатів. В подальшому розпорядженням Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 16.12.2005 № 558 "Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Селищанській сільській раді (СВК "Селищанський»" с. Селище)" вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки членам СВК "Селищанський" с. Селище, передати безоплатно власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель спільної власності членам СВК "Селищанський" с. Селище та видати державні акти на право власності на земельні ділянки згідно з додатком 1. Відповідно до додатку 1 до вказаного розпорядження (за № 245) ОСОБА_1 передається у власність земельна ділянка площею 2,6503 га, в тому числі ріллі 2,6503 га, згідно з сертифікатом серії РН №048426. На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт від 03.10.2007 серії ЯБ № 667686 на право власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 0524585600:01:006:0012, площею 2,6503 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
На момент успадкування зазначеної земельної ділянки, державної реєстрації права власності, та по теперішній час – відповідач є громадянином російської федерації, що підтверджується інформацією Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.
Положеннями ч. 2, 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільноправовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Згідно з ч. 4 ст. 81 даного Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Однак, відповідач протягом року відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, зобов`язаний був відчужити вказану земельну ділянку.
Отже, враховуючи, що відповідач, будучи іноземцем, грубо порушив національне законодавство України, оскільки упродовж року після набуття права власності на вказану земельну ділянку не здійснив її відчуження, вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку статті 145 Земельного кодексу України.
Просить позов задовольнити, судові засідання по даній справі проводити без участі представника Головного управління.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.04.2026 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання прокурор Лащук В.М. не з`явився, подав заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, згідно з поданою заявою просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату і час судового засідання повідомлений у порядку, встановленому законом. Причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду у його відсутності не надходило. 
Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.
Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. 280-282 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Позов правомірно пред`явлено прокурором в інтересах держави відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Законність представництва прокурором інтересів держави обґрунтована в позові та підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використанні громадянином російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства.
Судом установлено, що громадянин рф  ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.09.2001 № 1376 успадкував від ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 2,64 в умовних кадастрових гектарах, яке належало останній відповідно до сертифіката про право на земельну частку (пай) серії РН № 048426, що стверджується записом під номером 426 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Селищанської сільської Ради народних депутатів (а.с.7).
У подальшому розпорядженням Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 16.12.2005 № 558 "Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Селищанській сільській раді (СВК "Селищанський" с. Селище)" вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки членам СВК "Селищанський" с. Селище, передати безоплатно власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель спільної власності членів СВК "Селищанський" с. Селище та видати державні акти на право власності на земельні ділянки згідно з додатком 1 (а.с.8).
Відповідно до запису під номером 245 у додатку 1 до розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 16.12.2005 № 558 "Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Селищанській сільській раді (СВК "Селищанський" с. Селище)" ОСОБА_1 передається у власність земельна ділянка площею 2,6503 га, в тому числі ріллі 2,6503 га, згідно з сертифікатом серії РН № 048426 (а.с.9-23).
На підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 16.12.2005 № 558, ОСОБА_1 видано державний акт від 03.10.2007 серії ЯБ № 667686 на право власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 0524585600:01:006:0012, площею 2,6503 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (а.с.24), що також стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0513789662019 від 22.05.2019 (а.с.25-27).
Водночас в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яка інформація щодо речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером: 0524585600:01:006:0012 відсутня, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 467748656 від 11.03.2026 (а.с.29).
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, за відомостями про земельну ділянку з кадастровим номером: 0524585600:01:006:0012 (а.с.28), категорія вищевказаної земельної ділянки "Землі сільськогосподарського призначення", цільове призначення – 01.01 "Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва".
На момент успадкування зазначеної земельної ділянки та по теперішній час відповідач є громадянином російської федерації, за обліками Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області ОСОБА_1 не значиться, паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України ОСОБА_1 - не документувався, що стверджується інформацією Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 16.02.2026 № 0501.17-1202/05.2-26 (а.с. 31).
За вказаних обставин прокурором виявлено порушення ст. 13, 14, 41 Конституції України та ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_1 вищезазначеної земельної ділянки.
Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У статті 26 Основного закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2, 3 та 4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно - правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно з п.«е» ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п."в" ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки.
Згідно з ч. 1, 2 та 4 статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Приписами статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Отже, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю.
Статтею 354 ЦК України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.
Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Водночас зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 ЗК України.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92 цс 13), зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Оскільки ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, протягом року з моменту переходу права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, починаючи з 03.10.2007, не відчужив її відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, тому позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на дану земельну ділянку шляхом її конфіскації в порядку статті 145 ЗК України підлягають до задоволення.
Суд вважає, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018.
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3328,00 гривень.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області Сергія Чухіля, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації - задоволити.
Припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина російської федерації, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524585600:01:006:0012, площею 2,6503 га, що розташована на території колишньої Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури (IBAN UA 568201720343110002000003988 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800, отримувач - Вінницька обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02909909) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 14 травня 2026 року.
Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя   Іванець В.  Д.