Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

Справа № 695/715/26 
номер провадження 2/695/1591/26

25 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі
судді Апанасенко К.І.,
за участю секретаря судового засідання Козлова Б.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
26.02.2026 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 078,34 грн.
Позов мотивує тим, що 24.06.2019 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95435692000, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 25 985 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала, не повернула кредитні кошти та проценти за користування кредитом. Позивач стверджує, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2026 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судові засідання, призначені на 01.04.2026 та 25.05.2026, представник позивача не з`явився, але в позові просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судові засідання 01.04.2026 та 25.05.2026 відповідач не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв від неї на адресу суду не надходило, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Ухвалу про відкриття провадження та судові повістки суд неодноразово направляв відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання, однак документи повернулись без вручення з відміткою «адресат відсутній».
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, відповідач належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
25.05.2026 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
24.06.2019 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95435692000, відповідно до умов якого (п. 3.1) відповідачу було надано кредит на придбання товарів та на сплату одноразової комісії (600 грн) у загальному розмірі 25 985 грн на строк 24 місяці, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил.
Відповідно до положень п. 1.1 договору підписуючи Договір, позичальник погоджується з умовами надання споживчого кредиту, викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com/ua/personal/credits.
Згідно з п. 3.6 договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку кредит має бути повернений не пізніше 24.09.2020.
Згідно з п. 3.7 договору розмір ануїтетного платежу становить 1 733 грн з моменту укладення договору до 24.09.2019 включно. З 25.09.2019 розмір ануїтетного платежу становить 2512 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Ануїтентний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 24 числа (включно) згідно графіку платежів (додаток № 1 до Договору). 
Згідно п.3.9 договору процентна ставка встановлюється в розмірі 0,00001% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін процентна ставка становить 7,00001% річних. 
Згідно п. 3.12 договору позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатків до договору.
Так, додаток № 1 до договору передбачає комісії за надання послуг при отриманні кредиту (разова) – 600 грн та комісії за надання послуг по управлінню кредитом та за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів банку.
Крім цього, боржником було підписано паспорт споживчого кредиту та сторонами договору було погоджено графік платежів.
Згідно документу під назвою "Розрахунок заборгованості за кредитним договором №95435692000 від 24.06.2019", підписаного позивачем (в якому як такий розрахунок не здійснений), загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 36 078,34 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 25 985 грн, заборгованість за відсотками – 297,84 грн, заборгованість за комісією – 9795,5 грн.
09.07.2020 між АТ «Укрсиббанк», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як фактором, був укладений Договір факторингу № 174, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.
09.07.2020 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписаний Акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу № 174 від 09.07.2020.
09.07.2020 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 174 від 09.07.2020, що підтверджується копією платіжного доручення № 18845 від 09.07.2020.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 174 від 09.07.2020 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 95435692000 від 24.06.2019 в розмірі 36 078,34 грн, з яких: залишок по тілу кредиту 25 985 грн, залишок по відсотках 297,84 грн, залишок по комісії 9 795,50 грн.
06.02.2026 р. позивачем відповідачу була направлена досудова вимога, у якій відповідача було повідомлено про наявність простроченої заборгованості у сумі 36 078,34 грн за кредитним договором № 95435692000 від 24.06.2019, укладеним з АТ «Укрсиббанк», та повідомлено про необхідність погасити заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», якому відступлено право вимоги, за вказаними реквізитами.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Таким чином, із кредитного договору № 95435692000 від 24.06.2019 суд установив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання договору власноручним підписом.
Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав 24.06.2019 у повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору, що підтверджується наданою випискою за кредитним договором.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 95435692000 від 24.06.2019, який міститься в матеріалах справи, при підписанні договору з відповідачем викладений графік платежів, визначена сукупна вартість кредиту. Отже, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору.
З наданої виписки АТ «Укрсиббанк» за спірним кредитним договором за період з 24.06.2019 до 09.07.2020 вбачається, що відповідачеві позивач нарахував борг на загальну суму 62 991,50 грн, однак суду не надано належного і обгрунтованого розрахунку цього боргу, який би корелювався з умовами договору.
Із наданих позивачем доказів (насамперед виписки за спірним кредитним договором) суд висновує, що із ОСОБА_1 банк здійснював списання за договором тіла кредиту та комісії (тобто ануїтетних платежів у розмірі згідно з графіком платежів), а також відсотків.
Згідно наданої виписки сума списання з відповідача становить 37 006,50 грн. Кредит видавався відповідачу на купівлю товарів та комісію на суму 25 985 грн. Також графіком платежів передбачена сплата, окрім вартості товару, комісій за управління кредитом на загальну суму 8575,05 грн.
Згідно графіку платежів загальна сума до сплати становить 33431 грн, а ОСОБА_1 згідно з випискою сплатила позивачеві суму коштів 37 006,50 грн.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позичені кошти ОСОБА_1 повернула, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно з кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися.
Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що в кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачена сплата комісії за надання послуг (одноразова) у розмірі 600 грн, яка одноразово була стягнута з відповідачки 24.06.2019. 
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з комісією за управління кредитом, за які встановлена щомісячна оплата в графіку платежів.
Ураховуючи, що позивач як правонаступник первісного кредитодавця – АТ «Укрсиббанк», не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісійну винагороду є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023р. в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023р. у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Відтак, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування комісії за управлінням кредиту.
Розміри комісії за розрахунково-касове обслуговування, передбаченої додатком № 1 до договору, суду не доведені належними і допустимими доказами, їхній розрахунок суду не наданий. А тому відповідна комісія стягненню не підлягає.
Щодо стягнення відсотків у сумі 297,84 грн, то розрахунок відповідної суми суду позивач не надав і наявність відповідного боргу не обгрунтував. Тому і в цій частині у позові слід відмовити.
Оскільки вимоги позивача не підтверджені повною мірою належними і допустимими доказами, у задоволенні позову належить відмовити.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву залишено без задоволення, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, слід залишити без відшкодування.
Керуючись ст. 12, 76-77, 81, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 353-354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4 поверх, код ЄДРПОУ 35234236).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя      К.І. Апанасенко