ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 580/10568/23
касаційне провадження № К/990/32326/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Презента Преміум» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 (суддя Гайдаш В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2024 (головуючий суддя - Єгорова Н.М., судді Сорочко Є.О., Чаку Є.В.) у справі у справі №580/10568/23 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Презента Преміум» про зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Черкаській області (далі у тексті - позивач, Управління, контролюючий орган) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Презента Преміум» (далі - відповідач, Товариство, платник), в якому просило суд зобов`язати Товариство укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості на Управління.
На обґрунтування позову позивач зазначив, що станом на 19.07.2023 у Товариства рахується податковий борг у розмірі 6542221,77 грн. На виконання вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Порядку використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №585 (далі - Порядок №585), позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків. У зв`язку з відсутністю відповіді відповідача на вказане повідомлення, контролюючий орган звернувся до суду з цим позовом.
Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 11.01.2024, залишеним без з мін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2024, позов задовольнив: зобов`язав Товариство укласти з Управлінням договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості на Управління.
Задовольняючи позов, суди дійшли висновку про те, що позивач вчинив всі дії, передбачені пунктом 87.5 статті 87 ПК України та пунктом 4 розділу II Порядку №585, для того, щоб укласти з відповідачем договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості, проте останній, маючи податковий борг, ухиляється від укладення такого договору.
Відповідач, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на ухвалення судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не дослідження обставин справи, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі скаржник визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо правильного тлумачення і застосування норм пункту 87.5 статті 87 ПК України. 
Також, у касаційній скарзі Товариство зазначає, що судами попередніх інстанцій не було в достатній мірі здійснено (вжито) всіх заходів для з`ясування істотних обставин даної справи, з боку суду не було прояву активного судового арбітру, метою якого є встановлення всіх обставин справи та дослідження доказів.
Відповідач доводить, що суди не дослідили і не надали оцінку тому, що платник у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2020 року допустив помилку, яку у подальшому виправив шляхом подання уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість за березень 2020 року. Вважає, що контролюючий орган безпідставно не прийняв до уваги уточнюючий розрахунок Товариства, який, на думку платника, впливає на визначення суми заборгованості платника з податку на додану вартість.
Товариство у касаційній скарзі посилається на те, що суди в порушення вимог процесуального законодавства не забезпечили повне і всебічне дослідження обставин справи, зокрема, щодо повноти вжитих контролюючим органом заходів, які передують зверненню до суду про зобов`язання платника, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на контролюючий орган. 
Скаржник наполягає на тому, що суд не перевірив наявність в нього заборгованості і зазначає, що в нього заборгованість зі сплати податку на додану вартість відсутня, тому і відсутні підстави для укладання договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості на позивача.
Також скаржник покликається на недослідження судами обставин, які були встановлені у справі №580/3367/24, предметом спору в якій є визнання протиправними дій контролюючого органу щодо визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків, та зобов`язання контролюючий орган утриматися від дій з визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків до здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або встановлення недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу. 
Також, як підставу касаційного оскарження відповідач вказує підпункти "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і має виняткове значення для нього.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.09.2024 відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 
Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просив залишити їх без змін та відмовити відповідачу у задоволенні касаційної скарги з підстав того, що Товариство має заборгованість перед бюджетом зі сплати податку на додану вартість, з огляду на що суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для укладання договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості на Управління.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 28.04.2026 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 29.04.2026.
Переглянув судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірив повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов наступного висновку.
Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Товариство зареєстроване як юридична особа 19.06.2018, номер запису №1071020000076104, код ЄДРПОУ 42253886, місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 288, оф. 3.
Станом на 19.07.2023 у Товариства обліковується податковий борг на загальну суму 6542221,77 грн.
Управлінням було прийнято рішення від 28.10.2022 №14312/6/23-00-13-02-06 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Також, Управлінням було надіслано до банківських установ, обслуговуючих Товариство, інкасові доручення (розпорядження) від 10.05.2023 №1259/13-02, №1097/13-02, від 06.06.2023 №1303/13-02, №1304/13-02, які були повернуті без виконання згідно постанови Національного банку України від 29.07.2022 №163, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках та арешту коштів.
Згідно з фінансовою звітністю малого підприємства (додаток 1 жо Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність») у Товариства обліковується дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на суму 28647,40 тис. грн. 
Управлінням прийняло повідомлення від 15.06.2023 №11388/6/23-00-13-02-06 про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків, яке було направлене Товариству рекомендованим листом з повідомлення про вручення за адресою: 18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 288, оф. 3.
Вказане повідомлення отримане ТОВ "Презента Преміум" 30.06.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 1800110032587.
Згідно з довідкою в.о. начальника Управління від 19.07.2023 №5161/5/23-00-13-02-06 станом на 19.07.2023 у Товариства обліковується податковий борг на загальну суму 6542221,77 грн.
У зв`язку з відсутністю відповіді Товариства на повідомлення від 15.06.2023 №11388/6/23-00-13-02-06, контролюючий орган звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПК України та законами з питань митної справи.
Підпунктом 20.1.35-1 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зобов`язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на контролюючий орган.
Згідно з пунктом 87.5 статті 87 ПК України у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.
Контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.
Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платнику податків про таке надходження в п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.
Відповідно до пункту 3 Розділу І Порядку використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №585 (далі - Порядок №585), у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або якщо у платника недостатньо коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.
Згідно з пунктами 1-15 розділу II Порядку №585 контролюючий орган повідомляє платника податків про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Повідомлення розглядається як пропозиція для укладання договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган (далі - договір). Переведення платником податків права вимоги дебіторської заборгованості, що випливає з відносин платника податків з дебітором, на орган стягнення здійснюється на основі договору, укладеного в письмовій формі, між платником податків та контролюючим органом. У разі згоди платника податків контролюючий орган укладає договір з таким платником податків.
Договір повинен містити, зокрема: назву договору та місце його укладання; найменування платника податків та контролюючого органу; предмет договору; порядок виконання зобов`язань за договором; права та обов`язки сторін; умови укладання, зміни та припинення договору; місцезнаходження та реквізити сторін.
У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладання з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.
На контролюючий орган як орган стягнення можуть переводитися всі види дебіторської заборгованості, а саме: дебіторська заборгованість за товари (роботи, послуги); дебіторська заборгованість, пов`язана із підзвітними особами; дебіторська заборгованість працівників, акціонерів перед підприємством; дебіторська заборгованість за претензіями; інші види дебіторської заборгованості.
Визначення такої дебіторської заборгованості здійснюється шляхом перевірки контролюючим органом дебіторської заборгованості, яка відображена на рахунках бухгалтерського обліку платника податків та в аналітичному обліку.
Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платника податків про таке надходження у п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.
Платник податків передає контролюючому органу всі документи, що свідчать про право вимоги.
У договорі обов`язково зазначається, що платник податків переводить на контролюючий орган своє право вимоги до дебітора в рахунок погашення податкового боргу.
Платник податків та орган стягнення повідомляють дебітора про переведення на контролюючий орган права вимоги. Повідомлення про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган складається за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.
Контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.
Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.
До моменту стягнення контролюючим органом у судовому порядку такої дебіторської заборгованості платежі продовжують надходити на рахунки платника податків, що має податковий борг.
Надходження за дебіторською заборгованістю негайно спрямовуються в рахунок погашення податкового боргу.
Контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.
Контролюючий орган направляє платнику податків повідомлення про надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення дебіторської заборгованості за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 87.5 статті 87 ПК України та пункту 4 розділу II Порядку №585 у разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.10.2020 у справі №1.380.2019.006990, одним із способів погашення податкового боргу є звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, згідно фінансової звітністю малого підприємства (додаток 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність») у Товариства обліковується дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на суму 28647,40 тис. грн. (з урахуванням одиниці виміру фінансової звітності - тис. грн. з одним десятковим знаком).
На виконання вимог ПК України та Порядку №585 позивач направив на адресу Товариства повідомлення від 15.06 червня 2023 року №11388/6/23-00-13-02-06 про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості товариства, яке відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення було отримане останнім 30.06.2023.
Отже, з урахуванням положень ПК України повідомлення від 15.06.2023 №11388/6/23-00-13-02-06 є належним чином врученим.
Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що контролюючий орган вчинив всі дії, передбачені пунктом 87.5 статті 87 ПК України та пункту 4 розділу II Порядку №585, для укладення з відповідачем договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості, водночас останній, маючи податковий борг, ухиляється від укладення такого договору, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.
Стосовно доводів скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не перевірили розмір податкового боргу, підстав для його виникнення, часу виникнення та підстав для стягнення, а також направлення відповідачу податкової вимоги, колегія суддів звертає увагу, що предметом позову в даній адміністративній справі є зобов`язання відповідача укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості на Управління, а не наявності підстав для стягнення податкового боргу.
Крім того, судами було встановлено, що наявність податкового боргу з податку на додану вартість та податку на прибуток у загальному розмірі 6542221,77 грн. підтверджується довідкою в.о. начальника Управління від 19.07.2023 №5161/5/23-00-13-02-06 та відомостями з інтегрованої картки платника податків та станом на час звернення до суду.
При цьому, Товариством в процесі розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували такі обставини.
Також, безпідставними є посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не було враховано дані уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, поданого Товариством до контролюючого органу 09.04.2024, оскільки згідно квитанції № 2 від 09.04.2024 (16:21:37) його не було прийнято контролюючим органом.
Щодо посилань скаржника на неврахування судами обставин, які були встановлені у справі №580/3367/24, предметом спору в якій є визнання протиправними дій контролюючого органу щодо визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків, та зобов`язання контролюючий орган утриматися від дій з визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків до здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або встановлення недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, Верховний Суд вказує, що станом на дату ухвалення судових рішень у даній справі, рішення у справі №580/3367/24 ще не було ухвалене, з урахуванням того, що за інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №580/3367/24 у задоволенні позову було відмовлено повністю.
Таким чином, доводи Товариства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2024, а тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити. 
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Презента Преміум» залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2024 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова