ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року	справа № 380/24422/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівські області від 06.11.2025 р. №064250011587 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 17.09.2025 року.
Ухвалою суду від 17.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою суду від 19.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.
27.02.2026 справа № 380/24422/25 передана для розгляду головуючому судді Костецькому Н.В., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою суду від 04.03.2026 справу № 380/24422/25 прийнято до розгляду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг відповідного пенсійного віку (54 роки), має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ої категорії, необхідний страховий стаж за визначенням відповідача 30 років 11 місяців 04 днів на дату звернення та право на початкову величину зниження пенсійного віку, так як проживав в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії до 31.07.1986 року. У зв`язку із цим позивач 30.10.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою та пакетом документів для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ з 17.09.2025. 
Проте, розглянувши його заяву та документи за принципом екстериторіальності, відповідач рішенням від 06.11.2025 відмовив у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. З таким рішенням позивач не погоджується та вважає таке протиправним, оскільки має необхідний страховий стаж та статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а подані ним пенсійному органу документи підтверджують факт проживання та навчання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що згідно із пункту 2 статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону № 1058 за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 роки становить 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986 рік незалежно від часу проживання або роботи в цей період та які мають статус потерпілої особи. Право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Тобто, обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року. Умовою для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 є наявність страхового стажу необхідної тривалості. Так, згідно абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях гарантованого добровільного відселення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років.
Відповідач також вказує, що за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та відповідно за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 064250011587 від 06.11.2025.
Страховий стаж особи становить 30 років 11 місяці 4 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.05.2003 по 31.05.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 11.07.1989, оскільки відсутній наказ про звільнення. Крім того в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про трудову діяльність за вказаний період. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 01.07.1989 в Головинському ПТУ № 2, та період роботи в м. Києві з 15.04.2004 по 16.07.2007, оскільки дані період потребують додаткового підтвердження первинними документами або шляхом проведення зустрічної перевірки.
Щодо вимоги призначити пенсію на підставі заяви, відповідач вважає, що така є безпідставна та передчасна, оскільки Верховний Суд у ряді судових рішень неодноразово вказував на те, що суди не вправі підміняти собою органи державної влади з питань їх компетенції. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому у випадку коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин. Просить відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 20.03.2024 (замість НОМЕР_4 ).
Згідно довідки Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 27.09.2025 №15359 про період проживання на території, яка згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 року, віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), позивач проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 08.06.1979 р. по 26.11.1987 р.; АДРЕСА_1 з 26.11.1987 р. по теперішній час.
30.10.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою та документами про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
За принципом екстериторіальності, заяву та документи позивача розглянуто відповідачем та рішенням №064250011587 від 06.11.2025 відмовлено позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком.
Відповідно до вказаного рішення, вік заявника 54 роки 1 місяць 14 днів, страховий стаж становить 30 років 11 місяців 4 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.05.2003 по 31.05.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 11.07.1989, оскільки відсутній наказ про звільнення. Крім того в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про трудову діяльність за вказаний період. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 01.07.1989 в Головинському ПТУ № 2, та період роботи в м. Києві з 15.04.2004 по 16.07.2007, оскільки дані періоди потребують додаткового підтвердження первинними документами або шляхом проведення зустрічної перевірки.
Право на призначення пенсії за віком згідно ст. 55 Закону №796 – відсутнє, в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. 
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Житомирській області від 14.11.2025 №0600-0212-8/100870.
Вважаючи протиправним оскаржуване рішення відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон № 796-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (п. 3 ст. 65 Закону № 796-XII).
За вимогами ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV).
Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку передбачено 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац 5).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
При цьому, зменшення пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Із паспорта громадянина України НОМЕР_5 від 26.03.2002 суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в м. Коростень Житомирської області, тобто станом на день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України був особою, якій виповнилося 54 роки.
Відмовляючи позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідач в оскаржуваному рішенні, зокрема, вказав, що до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 01.07.1989 в Головинському ПТУ № 2, та період роботи в м. Києві з 15.04.2004 по 16.07.2007, оскільки дані періоди потребують додаткового підтвердження первинними документами або шляхом проведення зустрічної перевірки.
Положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII (абз. 7 пп. 7 п. 2.1 розділу ІІ).
У статті 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII).
Відповідно до п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі – Порядок №551), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Згідно п. 2 Порядку №551 посвідчення є документом, що підтверджує, зокрема, статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Зазначене кореспондується зі змістом частини 3 статті 65 Закону №796-ХІІ.
Пунктом 11 Порядку №551 визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
Таким чином, питання проживання позивачем не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні йому статусу потерпілої особи.
Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.
Суд встановив, що позивач документований посвідченням «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) серії НОМЕР_3 від 20.03.2024 (замість НОМЕР_4 ).
Таким чином, видача позивачу уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт його проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Суд погоджується із доводами позивача про те, що першочергово посвідчення серії НОМЕР_6 було видане йому 20.12.1993, та в подальшому замінене на посвідчення нового зразка серії НОМЕР_7 .
Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, суду не надано і матеріали справи не містять.
Крім цього, звертаючись до пенсійного органу із відповідною заявою про призначення пенсії, окрім вищевказаного посвідчення, позивачем надано, зокрема, довідку Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 27.09.2025 №15359 про період проживання на території, яка згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 року, віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), згідно якої позивач проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 – з 08.06.1979 р. по 26.11.1987 р.; АДРЕСА_1 – з 26.11.1987 р. по теперішній час.
Відтак, висновки відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, про відсутність у позивача необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, спростовуються матеріалами справи.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду його роботи з 05.05.2003 по 31.05.2003, оскільки відсутній наказ про звільнення та відсутні дані про трудову діяльність за вказаний період в індивідуальних відомостях про застраховану особу, суд зазначає наступне. 
Приписами статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Суд вважає безпідставним висновок відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.05.2003 по 31.05.2003 у зв`язку із відсутністю наказу про звільнення та даних про трудову діяльність за вказаний період в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_8 від 11.07.1989 (а. с. 19-22) наявні записи про роботу позивача у спірний період (записи №№ 19, 20).
Суд зауважує, що відповідальність за заповнення та ведення звітних та облікових документів працівників, бухгалтерських документів, за зазначення у них передбачених законодавством відомостей несе суб`єкт господарювання, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення тієї чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для не зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.
Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19а вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд робить висновок, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.05.2003 по 31.05.2003 - є протиправними, і такий період підлягає включенню до страхового стажу позивача.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), у зоні радіаційного забруднення.
Оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у позивача усіх умов, необхідних для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, суд робить висновок про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача від 06.11.2025 №064250011587.
За встановлених обставин суд робить висновок про необхідність зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».
Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що позивач, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день звернення до пенсійного органу (30.10.2025) досяг віку 54 роки 1 місяць 14 днів, що не заперечується відповідачем. 
Відтак, порушене право позивача підлягає відновленню з 17.09.2025, тобто з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, з урахуванням його зменшення відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ 13814885) від 06.11.2025 №064250011587 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ 13814885) призначити з 17.09.2025 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, код ЄДРПОУ 13814885) 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 28.04.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович