08.06.26
22-ц/812/1224/26
Справа №468/2902/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1224/26 

Постанова
Іменем України

08 червня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,
із секретарем Коростієнко Н.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Хажинським Русланом Михайловичем, на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 27 березня 2026 року, під головуванням судді Муругова В.В., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2025 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі за текстом – ПАТ «НАСК «Оранта») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 березня 2025 року о 21:15 год. ОСОБА_1 , на автодорозі М-05 Київ-Одеса, керуючи автомобілем марки DAF CF 410 FT, д.р.н. НОМЕР_1 , разом з напівпричепом PACTON, д.р.н. НОМЕР_2 , не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого лопнуло ліве переднє колесо, що спричинило пошкодження автомобіля «Chevrolet Cruze» д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди циивільно - правова відповідальність власника автомобіля DAF CF 410 FT, д.р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220384495615 квітня 2024 року.
Позивачем відшкодовано шкоду власнику автомобіля «Chevrolet Cruze», д.р.н. НОМЕР_3 , у розмірі 138026 грн 25 коп., а тому ПАТ «НАСК «Оранта», посилаючись на підпункт «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просило стягнути з ОСОБА_3 , як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.
27 березня 2026 року рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області задоволено позовні вимоги ПАТ «НАСК «Оранта».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «Оранта» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 138 026 грн та 3028 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки вина ОСОБА_1 встановлена судовим рішення, яке набрало законної сили, та є преюдиційним, тому із останнього, як винної особи, відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 138 026 грн.
Суд відхилив посилання ОСОБА_1 на відсутність його вини у ДТП, оскільки колесо вантажного транспортного засобу лопнуло під час руху раптово, що не може свідчити про технічну несправність керованого ним автомобіля, оскільки такі твердження не спростовують обставин, викладених у постанові Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року.
Судом не взято до уваги, як доказ, копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу DAF CF 410 FT від 15 квітня 2024 року, з посиланням на те, що огляд вказаного автомобіля був проведений за 11 місяців до ДТП, яке мало місце 29 березня 2025 року, тому не може свідчити про справність вказаного автомобіля саме на момент ДТП. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Хажинський Р.М., посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявленого позову ПАТ «НАСК «Оранта».
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково відхилив протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01774-04015-24 від 15 квітня 2024 року, проведеної ТОВ Діагностична лінія контролю транспортних засобів, який був дійсний на момент виникнення ДТП, згідно з яким автомобіль DAF CF410FT, д.н.з. НОМЕР_1 , пройшов техогляд та визначений технічно справним.
У постанові Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року, зазначено лише про порушення водієм п. 2.3.а ПДР, та не зазначено яким саме вимогам ПДР не відповідав технічний стан керованого ОСОБА_1 транспортного засобу на час ДТП. Посилань на розділ 31 ПДР, яка передбачає вимоги щодо технічного стану транспортного засобу, постанова суду від 13 травня 2025 року не містить.
Технічний стан автомобіля DAF CF410FT, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом PACTON, реєстраційний номер НОМЕР_2 не був предметом огляду на місці вчинення ДТП працівниками поліції. Будь-які експертні дослідження, у тому числі за участі страхової компанії не проводилися, документальне підтвердження щодо проведення таких дій стороною позивача до суду не надано. Та обставин, що під час руху у транспортного засобу раптово лопнуло колесо не може бути підтвердженням саме його технічної несправності без проведення відповідної експертизи. 
Суд не взяв до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_4 , наведені у заяві про страхове відшкодування від 18 квітня 2024 року, щодо раптового пошкодження колеса на автомобілі DAF CF410FT, д.н.з. НОМЕР_1 . Тому не можна стверджувати, що транспортний засіб знаходився в технічно несправному стані.
Вказує на помилкове посилання суду першої інстанції, як на преюдицію, на постанову Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року, оскільки для цієї справи в контексті визначення технічної несправності транспортного засобу, вказана постанова не може розцінюватися як преюдиційний акт.
11 травня 2026 року від позивача на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані та просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року, встановлено, що 29 березня 2025 року о 21 год 15 хв на автодорозі М-05 Київ – Одеса 168 км+900 м ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом AF CF 410 FT, д.р.н. НОМЕР_1 разом з напівпричепом PACTON, д.р.н. НОМЕР_4 , не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, в результаті чого в автомобілі під час руху лопнуло ліве переднє колесо, транспортний засіб різко повернув в крайню ліву смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Cruze» д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, також пошкоджено 20 метрів відбійника. 
Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідач по справі дану постанову суду у встановленому законом порядку не оскаржував, постанова набрала законної сили.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля DAF CF 410 FT, д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта».
ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило власнику автомобіля «Chevrolet Cruze» д.р.н. НОМЕР_3 страхове відшкодування у розмірі 138 026,25 грн.
Згідно з частинами першою, третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.
Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Так, відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок учасників дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц.
Відповідно до частин 4,6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Встановивши, що вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка сталася 29 березня 2025 року, встановлено преюдиційним судовим рішенням, а саме постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року, яка набрала законної сили, цивільно-правова відповідальність автомобіля DAF CF 410 FT, д.р.н. НОМЕР_1 , яким управляв ОСОБА_1 з вини якого сталася ДТП була застрахована, а позивач сплатив потерпілому 138 026 грн 25 коп страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має сплатити на користь позивача страхове відшкодування у порядку регресу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01774-04015-24 від 15 квітня 2024 року, автомобіль не був предметом дослідження на місці вчинення ДТП працівниками поліції, його технічний стан після ДТП не проводився, не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність вирішення справи, оскільки суд обґрунтовано взяв до уваги встановлені преюдиційним судовим рішенням від 13 травня 2025 року, яке набрало законної сили, обставини скоєння ДТП та вину ОСОБА_1 , які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. А тому обґрунтовано задовольнив позов. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у постанові Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року не зазначено яким саме вимогам ПДР не відповідав технічний стан керованого ОСОБА_1 транспортного засобу на час ДТП, вказана постанова містить лише посилання на порушення водієм п. 2.3.а ПДР, тоді як вимоги до технічного стану автомобіля регламентовані розділом 31 ПДР, є безпідставними, оскільки вказане рішення суду набрало законної сили і не було оскаржено відповідачем у встановленому законом порядку. 
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції помилково посилався на постанову Жашківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року, як преюдиційну, є безпідставними та такими, що суперечать положенням ст. 82 ЦПК України, п .7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких, при розгляді справи про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Отже, розглядаючи позов який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 
Інші доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Хажинським Русланом Михайловичем, залишити без задоволення, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 09.06.2026 р.