ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 461/3618/24
провадження № 61-2704св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі: Кредитна спілка «Либідь», Львівськафілія Кредитної спілки «Либідь»,  
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року у складі судді Мироненко Л. Д. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року ускладі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Либідь» (далі - КС «Либідь»), Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» (далі- Львівська філія КС «Либідь»), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь: 
пеню за несвоєчасневиконання грошового зобов`язання за договорами  № 156/08 від 11січня 2008 року, №28/2008ЛФ від 12березня 2008 року та  № 71/2008ЛФ від 18червня 2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період з 01 січня 2014 року по 16 липня 2014 року включно у розмірі 296 454,11 грн; 
компенсацію на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вказаними договорамиу сумі 977 531,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-851/11, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року, встановлено порушення КС «Либідь» умов договорів № 156/08 від 11 січня 2008 року, № 28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року та № 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок та стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 12 815,75 грн боргу по депозитних вкладах, 6 193,85 грн відсотків на суму вкладів депозитів, 2 257,13 грн відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією та 2 686,80 грн пені, а всього - 23 953,53 грн. 

На даний час у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва (далі - Голосіївський районний відділ ДВС м. Києва) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на виконання вказаного судового рішення, тривають виконавчі дії, але боржник грошове зобов`язання за договорами № 156/08 від 11 січня 2008 року, № 28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року та № 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок не виконав, грошові кошти йому не повернув.

Водночас пунктом 2.7 кожного з трьох укладених договорів передбачено, що у разі порушення строків повернення депозитних коштів та нарахованих процентів, кредитна спілка повинна сплатити пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка нараховується на прострочену суму за кожен день прострочення.

Відтак, на думку позивача, наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені за спірний період у розмірі296 454,11 грн.

Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що з вересня 2009 року він не має доступу до своїх коштів, внесених на депозитний рахунок КС «Либідь». Зазначає, що внаслідок неможливості використати свої кошти на власний розсуд, в тому числі на оперативне лікування, харчування, покращення житлових умов, він зазнає щоденного фізичного болю та страждань, у зв`язку з чим погіршується стан його здоров`я. Розмір моральної шкоди оцінює у 977 531,00 грн.
Посилаючись на викладені обставини,   ОСОБА_1 просив позов задовольнити. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня  2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після ухвалення рішення Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі №2/1304/149/2012, яким стягнуто з КС «Либідь» на користь  ОСОБА_1 кошти за договорами вкладу, договірні відносин між сторонами є такими, що припинилися.Після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих (договірних) правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджена судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі його невиконання.Тому відсутні підстави для стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за депозитними договорами.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,     ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
27 лютого 2026 року  ОСОБА_1  через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду  м. Львова від 09 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

31 березня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 

Фактичні обставини справи
Встановлено, що між КС «Либідь» та ОСОБА_1 , як членом кредитної спілки, укладено договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок (далі - договори), а саме: № 156/08 від 11 січня 2008 року, №28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року та № 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року.
Згідно з договором № 156/08 від 11 січня 2008 року член кредитної спілки вносить депозитний вклад (далі - депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 1 000 грн (п. 1.1).
Згідно з п. 1.2 договору термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту.
Згідно з п. 1.3 договору процентна ставка по депозиту складає 21% річних від суми розміщеного депозиту.
Згідно з договором № 28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року член кредитної спілки вносить депозитний вклад (далі - депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 5 000 грн (п. 1.1).
Згідно з п. 1.2 договору термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту.
Згідно з п. 1.3 договору процентна ставка по депозиту складає 23% річних від суми розміщеного депозиту.
Згідно з договором № 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року член кредитної спілки вносить депозитний вклад (далі - депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 4 000 грн (п. 1.1).
Згідно з п. 1.2 договору термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту.
Згідно з п. 1.3 договору процентна ставка по депозиту складає 23 % річних від суми розміщеного депозиту.
Пунктом 2.7 кожного з договорів передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів кредитна спілка виплачує члену кредитної спілки пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року (справа № 2/1304/149/2012), стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 12 815,75 грн боргу по депозитних вкладах, 6 193,85 грн відсотків на суму вкладів депозитів, 2 257,13 грн відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією та 2 686,80 грн пені, а всього- 23 953,53 грн.
Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 04 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1304/149/2012, виданого 17 квітня 2012 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 23 953,53 грн. 
Згідно з Інформацією про виконавче провадження, отриманою позивачем 30 квітня 2024 року, стягнень по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 не проводилось.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не у повній мірі. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської філії КС «Либідь»
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільнапроцесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в якихвідповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20).
У справі, що переглядається, встановлено, що позивач з метою вирішення цього спору пред`явив позов, у тому числі, до Львівської філії КС «Либідь».
Суди попередніх інстанцій не урахували, що недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 414 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до Львівської Філії КС «Либідь», підлягають скасуванню, а провадження у цій справі в частині вказаних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства позов, заявлений до особи, яка не може бути стороною у справі, у зв`язку з відсутністю у неї цивільної процесуальної дієздатності.
Щодо позовних вимог до КС «Либідь» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а в банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
В постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
У вказаній постанові також враховано правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), згідно з яким після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Виплата передбачених умовами договору та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. 
Аналогічні наслідки розірвання договорівстосуються виплати пені, передбаченої умовами договору, оскільки після припинення дії договору банківського вкладуміж сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене, зокрема, судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги про стягнення пені тим, що кредитна спілка не виконала зобов`язань щодо своєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів, передбачених укладеними між сторонами договорами. 

Підставою для нарахування пені вказав положення пункту 2.7 кожного з трьох укладених договорів.

Згідно з цим пунктом у разі порушення строків повернення депозитних коштів та нарахованих процентів, кредитна спілка повинна сплатити пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка нараховується на прострочену суму за кожен день прострочення.

Тобто між  ОСОБА_1  та КС «Либідь»існували зобов`язальні правовідносини з договорів банківських вкладів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року, у справі№2/1304/149/2012 стягнуто з КС «Либідь» на користь  ОСОБА_1 12 815,75 грнборгу за договорами депозитних вкладів № 156/08 від 11 січня 2008 року, № 28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року та № 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року, 6 193,85 грн- відсотків на суму вкладів депозитів, 2 257,13 грн - відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією, 2 686,80 грн- пені, а всього- 23 953,53 грн.

З огляду на викладене, установивши, що позивач використав право вимоги повернення заборгованості за договорами про внесення депозитних вкладів, звернувшись до суду з відповідним позовом, чим змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договорів, припинивши їх дію, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченої умовами указаних договорів, у цій справі відсутні.

Разом із цим, ОСОБА_1 позовних вимог до КС «Либідь»про стягнення коштів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не заявляв. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені.
Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року в справі № 757/36706/20(провадження № 61-3568св23) від 23 жовтня 2024 року в справі № 461/5375/23 (провадження № 61-8883св24), від 11 грудня 2024 року у справі № 461/5877/22 (провадження № 61-10304св24), від 26 листопада 2025 року у справі №461/51/23 (провадження № 61-3087св24).

Доводи касаційної скарги про те, що положення пункту 2.7 укладених договорів щодо сплати пені діє й поза межами строку депозитного договору в разі несвоєчасного повернення депозиту і такий період стягнення пені є необмеженим, колегія суддів відхиляє, оскільки наведені міркування є помилковим трактуванням заявником змісту договірних положень. 
Верховний Суд також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди
є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок 
Установивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. 
Разом із цим, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 461/5375/23 (провадження № 61-8883св24) стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Отже, ОСОБА_1 реалізував у провадженні № 461/5375/23 право на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне повернення вкладів за договорами від 11 січня 2008 року № 156/08, від 12 березня 2008 року № 28/2008ЛФ та від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ, а чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав (див. постанови Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі №686/28957/21-ц, від 13 липня 2023 року у справі № 686/13391/22, від 18 серпня 2023 року у справі №686/10621/22, від 13 листопада 2023 року у справі № 686/13017/22, від 05 березня 2024 року у справі № 686/23937/23). 

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі в частині вимог позову про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили в цій частині законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині вимог ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про залишення оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди без змін.

Керуючись статтями 255, 400, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» скасувати, а провадження у справі № 461/3618/24 в зазначеній частині закрити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов