ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/6011/25 пров. № А/857/20573/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року (головуючий суддя Дорошенко Н.О., м. Рівне) у справі № 460/6011/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплаті пенсії згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(11)/2021 відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (1)/2021, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР за період з 01.10.2024 та виплачувати основну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.04.2025, яке набрало законної сили 04.07.2025, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 , згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(11)/2021, відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 230/96-ВР. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2024, згідно із рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (1)/2021, відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 230/96-ВР в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
25.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/6011/25, яка обґрунтована тим, що при виконанні судового рішення відповідач провів перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII, починаючи з 01.10.2024. Проте, обчислення пенсії з 01.01.2026 здійснено відповідачем виходячи з мінімальної пенсії за віком 2361 грн, а не з мінімальної пенсії за віком (2595 грн), розмір якої відповідно до чинного законодавства України запроваджений з 01.01.2026.
19.03.2026 Рівненський окружний адміністративний суд вказану заяву, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, залишив без задоволення з підстав, передбачених частиною шостою цієї статті.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що оскарження позивачем правильності застосування розміру прожиткового мінімуму, визначеного Законами про Державний бюджет на відповідний рік, при нарахуванні пенсії в інших періодах, які не були предметом судового спору в цій справі, становить самостійний публічно-правовий спір, що підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
Додатково суд наголосив на тому, що порядок застосування розміру мінімальної пенсії за віком під час перерахунку пенсії позивача не визначений в судовому рішенні.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання судового рішення відповідач був зобов`язаний здійснити з 01.01.2026 нарахування та виплату позивачу основної пенсії по інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із застосуванням розміру прожиткового мінімуму на рівні 2595 грн.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Конвенція). За судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.
Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129). Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 1291 Основного Закону України).
Ці норми Конституції України знайшли своє вираження в процесуальному законодавстві України. Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із частиною шостою статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.
З системного аналізу наведених норм вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, й приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання або неналежного виконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
В Рішенні Конституційного Суду України від 03.04.2024 № 4-р(І)/2024 констатовано, що на виконання імперативних вимог статей 3, 16, 50 Конституції України парламент у частині четвертій статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 06.06.1996 № 230/96-ВР (далі - Закон № 230/96-ВР) зазначив, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 10.12.2024 у справі № 240/1121/24 не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, а також констатувала, що внесеними Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” від 29.06.2021 № 1584-IX змінами до статті 54 Закону № 796-ХІІ встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР, а тому законодавець вчергове порушив право на належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим до спірних правовідносин у цій справі слід застосувати норми Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
За приписами частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України “Про прожитковий мінімум” від 15.07.1999 № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Як встановлено, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2024, згідно із рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (1)/2021, відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 230/96-ВР в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
З матеріалів справи вбачається, на виконання судового рішення у даній справі здійснено перерахунки пенсії позивача, починаючи з 01.10.2024 та нараховано пенсію по інвалідності в сумі 14166,00 грн (2361,00 х 6).
Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2024 та з 01.01.2025 становив 2361,00 грн.
З 01.01.2026 набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", статтею 7 якого визначено, що з 01.01.2026 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 2595,00 грн.
Отже, на виконання судового рішення у даній справі відповідач був зобов`язаний здійснити нарахування та виплату позивачу основну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону № 796-XII, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком (прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб) на 2026 рік на рівні 2595,00 грн.
З листа ГУ ПФ України в Рівненській області від 21.01.2026 вбачається, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2026 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" не проводився.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем норм чинного законодавства при виконанні рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу пенсії з 01.01.2026 з урахуванням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, установленого на 01.01.2026 (2595,00 грн), а тому у даному випадку наявні усі правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України судом першої інстанції.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення, відтак, з врахуванням вимог ст.381-1 КАС України та відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 249, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі № 460/6011/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш