СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 р. Справа №480/9771/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.10.2025 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було додано усі документи, які підтверджують його право на пенсію за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 28.10.2025 № 183950009817 йому відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. За підрахунками відповідача його страховий стаж становить 28 років 05 місяців 23 дні. Так, до страхового стажу не зараховано період його роботи в колгоспі з 29.01.1986 до 01.07.2000 через відсутність уточнюючої довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, виданої на підставі первинних документів, та період роботи з 01.07.2000 до 18.06.2004 через недоліки в записах у трудовій книжці. Вважає таке рішення протиправним та зазначає, що факт зайнятості на зазначеній роботі підтверджується даними трудової книжки та оригіналами відповідних письмових документів. У зв`язку з цим відмова відповідача зарахувати до його страхового стажу періоди роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком, та відмова призначити пенсію є протиправною та такою, що порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просив позов задовольнити та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та поставленні на облік в органах Пенсійного фонду України, скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до його страхового стажу вказані періоди роботи та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області взяти його на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та здійснити нарахування та виплату пенсії з моменту фактичного звернення із заявою про призначення пенсії.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області – позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що необхідною умовою призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є досягнення віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 32 років. За результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 29.01.1986 до 01.07.2000 через відсутність уточнюючої довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, виданої на підставі первинних документів, та період роботи з 01.07.2000 до 18.06.2004 через неналежне оформлення трудової книжки. Таким чином, на час звернення позивача за призначенням пенсії законних підстав для зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу у Головного управління не було. Вважає, що відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області – позов не визнав, у наданих суду поясненнях зазначив, що позивач не надав належних та достовірних доказів, на підставі яких можна встановити точність і достовірність записів у трудовій книжці, а тому вважає рішення про відмову в призначенні йому пенсії правомірним. Просив у задоволенні позову відмовити. 
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідачів не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.
Суд встановив, що 20.10.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано усі документи, які підтверджують його право на пенсію за віком.
Рішенням від 28.10.2025 № 183950009817 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовило в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у нього необхідного стажу роботи. За підрахунками відповідача його страховий стаж становить 28 років 05 місяців 23 дні (а.с.19,20).
Суд не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком необґрунтованою з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення", який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон).
Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки – після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2028 року – від 25 до 35 років.
Відповідно до частини першої, другої статті 24 Закону страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, за період роботи до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, страховий стаж підтверджується відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
У спірних правовідносинах відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність у нього необхідного страхового стажу. Зокрема, відповідач не зарахував період роботи позивача в колгоспі з 29.01.1986 до 01.07.2000 через відсутність уточнюючої довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, виданої на підставі первинних документів, та період роботи з 01.07.2000 до 18.06.2004 через недоліки в записах у трудовій книжці.
При цьому суд враховує, що записи про періоди роботи позивача з 29.01.1986 до 01.07.2000 та з 01.07.2000 до 18.06.2004 не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст. Разом з тим записи виконані послідовно, під порядковими номерами 1, 3, 6 та 8, розміщені в хронологічному порядку, написані акуратно, завірені підписом керівника та печаткою підприємства, що, у свою чергу, не потребує обов`язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами (а.с.14-18). 
До того ж працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. 
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018.
Крім того, відповідно до матеріалів справи факт зайнятості позивача в спірні періоди підтверджується трудовою книжкою (а.с.14-18). 
З огляду на викладене суд зазначає, що стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, саме у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У даному випадку трудова книжка позивача оформлена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, відповідно, така трудова книжка та інші документи, що уточнюють та доповнюють записи у ній, мали бути враховані відповідачем при вирішенні питання про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком.
Крім того, у період з 29.01.1986 до 01.07.2000 позивач працював в колгоспі імені Чапаєва Волноваського району Донецької області, який згодом було перетворено в Колективне сільськогосподарське підприємство імені Чапаєва та в 2000 році реорганізовано в Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Відродження".
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Волноваська міська територіальна громада Донецької області з 10.03.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
Відповідач не зарахував цей період роботи позивача до страхового стажу через відсутність уточнюючої довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, виданої на підставі первинних документів.
Однак суд не погоджується з такою позицією відповідача та вважає, що цей період роботи позивача має бути зарахований до його страхового стажу. По-перше, такий період роботи підтверджений трудовою книжкою позивача, по-друге, невизнання цього періоду роботи веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадянина, оскільки захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємство, не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі – ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними та недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці, наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, § 45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 грудня 2016 року). Постановлено, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії наявних de facto органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. Це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи суди. Виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, включаючи ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало би позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
У даному випадку відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У спірних правовідносинах період роботи позивача в колгоспі в Донецькій області підтверджується матеріалами справи та не спростовані відповідачем. У свою чергу, відповідачем всупереч вимогам статті 77 КАС України не довів правомірності прийнятого рішення про відмову в підтвердженні стажу роботи позивача на роботі, що дає право на призначення пенсії за віком. Доводи позовної заяви відповідач не заперечив.
Таким чином, період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком, підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні йому цього виду пенсії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком, не дотримався вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", такі дії не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує, що в контексті захисту прав позивача, суд визнає, що суб`єктом відновлення порушеного права позивача є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області як орган, який прийняв оскаржуване в цій справі рішення про відмову в призначені позивачу пенсії за віком.
У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не приймало оскаржуваного рішення, відповідно, не порушувало прав позивача. Тому суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу періоди роботи в колгоспі з 29.01.1986 до 01.07.2000 та період роботи з 01.07.2000 до 18.06.2004 та призначити пенсію за віком з дати звернення за її призначенням.
Крім того, що стосується вимоги позивача визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та поставленні на облік в органах Пенсійного фонду України, суд зазначає, що вказана вимога є зайвою, оскільки охоплюється позовною вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2025 № 183950009817 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, та не потребує окремого вирішення.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 1211,20 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.9). 
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ідентифікаційний код 21108013),  Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, площа Народна, 4, ідентифікаційний код 20453063) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2025 № 183950009817 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.01.1986 до 01.07.2000 в колгоспі та період роботи з 01.07.2000 до 18.06.2004.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2025 про призначення пенсії та здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати звернення із заявою про призначення пенсії – з 20.10.2025. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах