Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/909/26
Провадження №: 2/332/1869/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

19 червня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Погрібної О.М., при секретарі судового засідання Паніній Л.Д., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 61703,23 грн, судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.01.2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та відповідачем було укладено кредитний договір № 22030000108690, відповідно до умов якого відповідачу надані грошові кошти у тимчасове платне користування. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язалася у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісії. У порушення умов кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 14.12.2021 має заборгованість в розмірі 61703,23 грн. 15.12.2021, згідно з умовами Договору факторингу №15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (ЄДРПОУ 14352406) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22030000108690 від 28.01.2019 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС». З урахуванням викладеного, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №22034000547484 від 15.11.2021 загальному розмірі 61703,23 грн та судові витрати у справі.
Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2026 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача, який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить дану цивільну справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала.
Ухвалою суду від 19.06.2026 зазначену позовну заяву вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 28.01.2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та відповідачем було укладено кредитний договір № 22030000108690.
Відповідно до Кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі –УДБО), розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі – Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором.
Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку (далі – Рахунок). Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі – Картка).
Відповідно до умов кредитного договору № 22030000108690 від 28.01.2019, відповідачу було надано в кредит грошові кошти у сумі 37200,00 грн із нарахуванням процентів за користування ними.
Згідно з пунктом 1.2 договору банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: строк кредитування – 80 місяців, кінцева дата повернення кредиту – 28.11.2024, цільове призначення: на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом, 56,00 % річних.
Відповідно до п.1.3 Кредитного договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього Договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячні, вартість всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та інше.
Пункт 1.4 Кредитного Договору передбачає надання кредиту шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий в ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта.
Підписавши Кредитний договір, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання банківських послуг від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19.
Отже, зазначений Кредитний договір є чинним та підлягає виконанню.
Судом встановлено, що відповідачем підписано власноруч кредитний договір № 22030000108690 від 28.01.2019 та погоджено графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної ручної процентної ставки за цим договором.
Факт отримання кредитних коштів у розмірі 37200,00 грн та користування ними відповідачем не оспорюється. Тобто Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Договору.
Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 кредитного договору №22030000108690 від 28.01.2019.
15.12.2021, згідно з умовами Договору факторингу №15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (ЄДРПОУ 14352406) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22030000108690 від 28.01.2019 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. 
Надана позивачем копія договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до фактора ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС».
Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 15/12/21, сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС») ОСОБА_1 за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019 становить 61703,23 грн, з яких: 30377,73 грн - заборгованість по тілу кредиту; 77,5 грн - заборгованість по відсотках; 31248 грн - заборгованість по комісії.
Отже, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» належним чином у встановленому законом та договорами способом набуло законне право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом на 14.12.2021 має заборгованість за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019 у сумі 61703,23 грн, а саме: 30377,73 грн - заборгованість по тілу кредиту; 77,5 грн - заборгованість по відсотках; 31248 грн - заборгованість за комісією.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір з Банком №22030000108690 від 28.01.2019. Договір підписаний сторонами та скріплені печаткою Банку. Тобто сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд встановив, що первісний кредитор за кредитними договорами надав відповідачу кредит шляхом надання кредитних коштів на визначених договором умовах (п. 1.2. договору), що підтверджується випискою по особових рахунках, тобто виконав свої зобов`язання з надання коштів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Суд встановив, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019 відповідно до договору факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги, а саме з 15.12.2021 Товариство стало кредитором за вказаним кредитним договором на підставі статті 512 ЦК України.
Отже, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), однак в порушення ст. 509, 525, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість.
При цьому суд виходить з того, що обов`язок доведення обставин погашення заборгованості, згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 08.06.2022 № 913/618/21), покладається на боржника. А тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019 за тілом кредит у розмірі 30377,73 грн, процентами за користування ним 77,5 грн.
Щодо комісії за обслуговування кредиту.
Закон України "Про споживче кредитування" передбачає можливість встановлення сторонами кредитного договору обов`язку позичальника сплачувати певні комісії. Водночас такі положення мають відповідати положенням законодавства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 вказала, що Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, а також постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 611/679/21 зроблено висновок, що у разі коли кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Верховний Суд у постанові від 17.04.2025 у справі № 910/1274/24 вказав, що під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
Товариство у цій справі не надало жодного доказу щодо додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надавались боржнику та за які кредитором встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Згідно з положеннями п. 1.2. договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає 3,5 %. Водночас в чому полягає така комісія (наданні яких послуг за неї) у договорі не наведено. До того ж, зміст такої комісії фактично є процентною ставкою від розміру кредиту / непогашеного кредиту, що не відповідає суті такої послуги, як комісія, а тому суд дійшов висновку, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (п. 1.2 договору) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", що повністю узгоджується з усталеною практикою суду касаційної інстанції, зокрема, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, а також постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 611/679/21, які враховуються судом відповідно до частини четвертої статті 236 ЦПК України.
При цьому суд також враховує загальні засади цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), оскільки заявлені до стягнення сума комісії (31248 грн) за своїм розміром перевищує суму самого кредиту (30377,73 грн). Без наведення жодного обґрунтування щодо вартості такої послуги, вона не може вважатись такою, що відповідає таким засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність.
За таких обставин, суд вважає, що заявлена позивачем вимога щодо сплати комісії є необґрунтованою, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 31248 грн відмовляє, що відповідає висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21.
Отже, позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019 по тілу кредит у розмірі 30377,73 грн, та за процентами за користування кредитом у розмірі 77,5 грн. У решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.
Що стосується витрат сторін на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У частині третій статті 141 ЦПК передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК).
В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір № 43453613/1 про надання правової допомоги укладений 25.08.2025 року між ТОВ " ЦИКЛ ФІНАНС" та адвокатом Гулієвою С.А.; додаткову угоду № 22030000108690 до договору № 43453613/1 про надання правової допомоги від 25.08.2025 року, укладену сторонами 26.01.2026 року; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 26.01.2026 року; детальний опис робіт (наданих послуг) згідно якого адвокатом надано юридичні послуги на загальну суму 3500 грн.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом представник позивача просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 61703,23 грн, за результатом судового розгляду суд дійшов до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 30455,23 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 49,36%.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Оскільки позов задоволено частково, а саме 49,36%, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1314,16 грн (49,36 % від 2662,40 грн) та витрати направничу допомогу в розмірі 1727,6 грн (49,36% від 3500,00 грн)
Керуючись ст.ст.12, 13, 81,137,141, 89, 206,263-265, 268, 352-355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №22030000108690 від 28.01.2019, станом на 14.12.2021, яка становить 30455,23 гривень (тридцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 23 коп)та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30377,73 гривень та 77,5 гривень - заборгованість по відсотках.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1314,16 гривень (одну тисячу триста чотирнадцять гривень 16 коп).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1727,6 гривень (одну тисячу сімсот двадцять сім гривень 60 коп).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 19 червня 2026 року.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.
Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ЄДРПОУ 43453613.
Відповідач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Суддя: О.М.Погрібна