ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 557/1746/24
провадження № 61-681св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кузьменюк-Волошиною Наталією Михайлівною, на рішення Гощанського районного суду Рівненської області в складі судді Оленич Ю. В. від 16 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду в складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Хилевич С. В., Шимків С. С. від 11 грудня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_4 , у якому просив:
скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянка, кадастровий номер: 5621255100:01:001:0796, площею 0,1077 га,
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на земельна ділянку, кадастровий номер: 5621255100:01:001:0797, площею 0,1369 га,
- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 5621255100:01:001:0797 та 5621255100:01:001:0796 в Державному земельному кадастрі з закриттям поземельних книг;
- визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності з ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,2446 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (архівний кадастровий номер земельної ділянки 5621255100:01:002:0008);
- стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що придбавши квартиру АДРЕСА_2 у двоквартирному будинку 29 грудня 2004 року, він став співвласником земельної ділянки (архівний кадастровий номер 5621255100:01:002:0008) разом із ОСОБА_4 на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику ( ОСОБА_2 ). Це відбулося відповідно до статей 120 ЗК України та 377 ЦК України.
Вказує, що хоч з моменту продажу квартири (29 грудня 2004 року) майнові права на земельну ділянку у ОСОБА_2 були припинені, однак він незаконно та таємно від позивача узгодив план поділу з ОСОБА_4 спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 за адресою: АДРЕСА_1 , на дві земельні ділянки: площею 0,1077 га, з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796 (зареєстрована за ОСОБА_2 ); площею 0,1369 га, з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797 (зареєстрована за ОСОБА_3 ).
Позивач наголошує, що одноповерховий двоквартирний житловий будинок слід розглядати як багатоквартирний будинок. Відповідно, земельна ділянка, на якій він розташований, належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення частки в натурі.
Більш того підписаний ОСОБА_2 план поділу не відповідає фактичному землекористуванню, яке історично склалося між співвласниками, а ОСОБА_3 (новий власник квартири АДРЕСА_3 та другої ділянки) купив її після поділу, чекаючи, поки ОСОБА_4 оформить несправедливий поділ.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги не відповідають критерію належного та ефективного способу захисту. Оскільки позивач фактично посилається на вибуття земельної ділянки з його володіння та реєстрацію права за іншими особами на утворені внаслідок поділу нові земельні ділянки, тому вирішення спору повинно здійснюватися у межах віндикаційного позову до останнього набувача, де підлягає перевірці питання добросовісності.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Кузьменюк-Волошиної Н. М. залишено без задоволення. Рішення Гощанського районного суду Рівнеснької області від 16 травня 2025 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
12 січня 2026 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменюк-Волошина Н. М. звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц, від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20, від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16, від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19, від 23 травня 2019 року у справі № 755/1009/15-ц, від 08 квітня 2019 року у справі № 368/513/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 263/68/17, від 27 травня 2021 року у справі № 344/2239/19, від 03 червня 2020 року у справі № 560/1049/16, від 16 лютого 2022 року у справі № 278/1191/18, від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 16 лютого 2024 року у справі № 910/10009/22, від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи письмових пояснень по справі
03 квітня 2026 року від ОСОБА_2 надійшли до суду письмові пояснення по справі, у яких він заперечував проти задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2026 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 557/1746/24 з Гощанського районного суду Рівненської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №482 від 23 квітня 1992 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Тип об`єкта: квартира, 4-х кімнатна, опис об`єкта: загальна площа квартири 79,9 кв.м, 1/2 Б - хлів, б - хлів, 1/2 В - погріб, 1/2 Д - вбиральна, 1/2 №1 - огорожа, 1/2 №2 - ворота.
Відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 1998 року, ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 . Опис об`єкта: жила квартира 4-х кімнатна, загальна площа квартири 78,5 кв.м, до жилої квартири належать наступні надвірні будівлі і споруди: хлів (літера по плану 1/2 Б), хлів (літера по плану б), погріб (літера по плану 1/2 В), гараж - літня кухня (літера по плану Г), вбиральня (літера по плану 1/2 Д), огорожа (літера по плану 1/2 №1, №2).
03 лютого 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі рішення Гощанської селищної ради від 30 вересня 2003 року за №245 стали співвласниками земельної ділянки площею 0,2446 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 5621255100:01:002:0008, що убачається з даних державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ №038499 від 03 лютого 2004 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №316960567 від 07 грудня 2022 року.
15 серпня 1998 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 5 000 доларів США авансу (завдатку) за квартиру АДРЕСА_4 , про що склав розписку.
29 грудня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2446 га. ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 7024144.
Вказані обставини стверджуються даними: договору купівлі - продажу від 29 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Ящук О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1930, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6464786 від 10 лютого 2005 року, витягу з Державного реєстру правочинів №612060 від 29 грудня 2004 року, технічного паспорта.
26 березня 2019 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 довіреність на вчинення усіх передбачених чинним законодавством дій по розподілу та підготовці документів для відчуження (після розподілу) земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, яка належала йому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 .
23 травня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 затвердили технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 0,2446 га, з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, що в АДРЕСА_1 , на дві окремі земельні ділянки площею 0,1369 га та 0,1077 га, яка була розроблена на їх замовлення ППФ «АБРИС».
Як установлено з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9947698992024 від 05 вересня 2024 року, на підставі технічної документації ППФ «АБРИС» від 23 травня 2024 року із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 09 липня 2024 року здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797, площею 0,1369 га, в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, який скасовано.
15 липня 2024 року ОСОБА_2 на підставі поданої заяви про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796, площею 0,1077 га, що установлено за даними інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №395500230 від 18 вересня 2024 року, витягу з Державного реєстру речових прав №387311636 від 18 липня 2024 року.
03 вересня 2024 року ОСОБА_4 , в інтересах якої діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 уклали договори купівлі-продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Рівненського району Рівненської області Строкалем В. Д. та зареєстровані в реєстрі відповідно за №1194 та №1195:
-квартири АДРЕСА_5 . Опис об`єкта: квартира чотирьохкімнатна, загальною площею 78,5 кв.м, надвірні будівля та споруди: а - веранда, 1/2 Б - сарай, б - сарай, 1/2 В - погріб, Г - гараж-літня кухня, 1/2 Д - вбиральня, 1/2 №1 - огорожа, 1/2 №2 - огорожа;
- земельної ділянки, площею 0,1369 га, що розташована в АДРЕСА_1 , земельна ділянка відноситься до земель житлової і громадської забудови, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5621255100:01:001:0797.
ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на вказані вище земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта: 29722646056212) та квартиру (реєстраційний номер об`єкта: 1808182256212), що стверджується даними відповідних витягів.
22 листопада 2024 року рішенням Гощанської селищної ради №3201 надано згоду ОСОБА_2 на прийняття у комунальну власність Гощанської селищної ради земельної ділянки, площею 0,1077 га, з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 на території Гощанської селищної ради, та селищного голову уповноважено на укладення угоди про передачу права власності на вказану вище земельну ділянку.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.
Отже, житловий двоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не є багатоквартирним будинком у розумінні статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частини перша, друга, четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) вказано, що:
«чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що:
«чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом ОСОБА_1 просив визнати за ним право спільної сумісної власності з ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,2446 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (архівний кадастровий номер земельної ділянки 5621255100:01:002:0008), посилаючись на те, придбавши квартиру АДРЕСА_2 у двоквартирному будинку 29 грудня 2004 року став співвласником земельної ділянки (архівний кадастровий номер 5621255100:01:002:0008).
Суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_1 як учасник спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, набув і право на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
суди не звернули уваги на те, що при розгляді справи суд має з`ясувати чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах;
позовні вимоги, заявлені у цій справі (визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно) є неефективними, оскільки не забезпечують відновлення порушених прав позивача. Тому у їх задоволенні належить відмовити саме із цих підстав;
з урахуванням того, що ОСОБА_1 набув право власності на об`єкт нерухомого майна, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання права на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний об`єкт нерухомого майна у порядку статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України;
аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог про визнання за ним права на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності порядку статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, а просив визнати право спільної сумісної власності разом із ОСОБА_3 на загальний розмір спірної земельної ділянки. Тому оскаржені судові рішення належить змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
Висновки Верховного Суду
Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Із урахуванням вищенаведених норм права мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду слід змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови. В іншій частині судові рішення слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки оскаржувані судові рішення по суті вирішення спору залишено без змін, тому розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.
Зміна мотивів судового рішення не впливає на розподіл судових витрат й не є задоволенням вимог касаційної скарги (постанова Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 314/2313/22, провадження № 61-8086св24).
Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 412, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кузьменюк-Волошиною Наталією Михайлівною, задовольнити частково.
Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року змінити, виклавши їх мотивувальні частину в редакції цієї постанови.
У решті Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун