ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/36040/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року (суддя Олійник В.М.) у справі № 160/36040/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
-визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи та навчання на території Республіки Казахстан з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 роки, ОСОБА_1 ;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з приводу призначення пенсії за віком;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17 жовтня 2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте після розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи, оскільки не зараховано періоди роботи та навчання на території Республіки Казахстан з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 роки. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №253950012641 від 29 жовтня 2025 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи та навчання на території Республіки Казахстан: з 01.09.1977 по 26.06.1980 року, з 30.09.1980 по 20.12.1983 року, з 19.03.1984 по 31.12.1984 року, з 04.03.1985 по 03.05.1988 року, з 08.05.1988 по 01.03.1995 року, з 02.03.1995 по 20.04.1996 року, з 20.04.1996 по 10.10.1997 року.
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням зарахованого судом спірного періоду роботи та навчання, та правової позиції, викладеної у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог– відмовлено. 
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, відтак дійшов висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №253950012641 від 29 жовтня 2025 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи та навчання на території Республіки Казахстан і повторно розглянути заяву з урахуванням зарахованого судом спірного періоду роботи та навчання, та правової позиції, викладеної в судовому рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: періоди роботи та навчання на території Республіки Казахстан з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 відповідно до “Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу”, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 № 562. Відтак, скаржник наполягає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним, а тому підстав для задоволення позову немає.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка 21.10.2025 року, при досягненні 63 років, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №253950012641 від 29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи, визначеного законодавством.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: періоди роботи та навчання на території Республіки Казахстан з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 відповідно до “Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу”, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 № 562 (а.с.17).
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до приписів п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Згідно з розрахунком стажу позивача Форма РС-право відображені наступні періоди навчання та роботи: 01.09.1977 - 26.06.1980 – навчання у вищих/середн.НЗ (2 роки 9 місяців 26 днів); 30.09.1980-20.12.1983 (3 роки 2 місяці 21 день); 19.03.1984 – 31.12.1984 (0 років 9 місяців 13 днів); 04.03.1985 – 03.05.1988 (3 роки 2 місяці 0 днів); 08.05.1988 – 01.03.1995 (6 років 9 місяців 24 дні); 02.03.1995 – 20.04.1996 (1 рік 1 місяць 19 днів); 21.04.1996-10.10.1997 (1 рік 5 місяців 20 днів); 01.01.1998-14.12.1998 – безробіття (0 років 11 місяців 14 днів); 20.06.2003 – 31.12.2003 (0 років 6 місяців 12 днів); 01.01.2004-30.11.2004 (0 років 3 місяці 11 днів); 14.12.2004 – 08.12.2005 - безробіття (0 років 11 місяців 26 днів); 05.10.2009 – 09.04.2010 (0 років 0 місяців 0 днів); 06.05.201- - 06.069.201- (0 років 1 місяць 10 днів). Всього: 22 роки 3 місяці 16 днів (а.с.18).
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 05.10.1980 року:
- 30.09.1980 року прийнята на посаду "бухгалтера" (наказ №92-к від 30.10.1980 року);
- 20.12.1983 року звільнена за власним бажанням ст.32 КЗОТ Каз.ССР (Наказ №127-к від 20.12.1983 року);
- 19.03.1984 року прийнята на посаду "продавця роздрібної торгівлі" Наказ №66-к від 22.03.1984 року);
- 31.12.1984 року звільнена за власним бажанням ст. 32 КЗОТ Каз.ССР (Наказ №356-к от 31.12.1984 року);
- 04.03.1985 року прийнята на посаду "вихователя" в ясла №10 (Наказ №30-к від 4.03.1985 року);
- 03.05.1988 року звільнена за власним бажанням ст.32 КЗОТ Каз.ССР (Наказ №70 от 30.04.1988 року);
- 08.05.1988 року прийнята на посаду "оператора технологічної станції" (Наказ №121к від 8.05.1988 року);
- 01.03.1995 року звільнена за власним бажанням ст.32 КЗОТ Каз. ССР (Наказ №21 к від 01.03.1995 року);
- 02.03.1995 року КМП фірма «Престиж» прийнята на посаду "майстер маникюра та педикюра" (Наказ №45 від 02.03.95 року);
- 20.04.1996 року звільнена за ст. 31 пункту 5 КЗОТ Республіки Казахстан з переведенням на посаду "майстра" в ПТП «Дробченко и Компания» (Наказ №56 от 20.04.96 року);
- 10.10.1997 року звільнена за власним бажанням ст.32 КЗОТ Каз. ССР (Наказ №21 к від 10.10.1997 року).
Так, висновки пенсійного органу щодо відсутності у позивачки необхідного страхового стажу для призначенні пенсії за віком ґрунтуються, на твердженні, що період навчання та роботи на території Республіки Казахстан з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 роки не зараховані до страхового стажу відповідно до “Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу”, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 № 562.
З цього приводу колегія судів зазначає таке.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання обчислення страхового стажу» від 16.05.2025 за №562 (далі - Постанова №562), яка набрала чинності 20.05.2025.
Пунктом 1 Постанови №562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (далі - Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.
Порядок №562 визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами пункту 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 4 Порядку № 562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Отже, обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992, покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які мають право на призначення пенсії.
Колегія суддів зауважує, що наразі відсутня можливість здійснення обміну інформацією/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а отже відповідно до вимог пункту 4 Порядку № 562, періоди навчання та роботи з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 31.12.1991 підлягають врахуванню з метою обчислення пенсії позивачці.
Щодо доводів апеляційної скарги про не зарахування відповідачем періодів роботи з 01.01.1992 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 роки, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
13.03.1992 підписана багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Казахстан.
Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
При цьому в силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення участі однієї з договірних сторін в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі - Постанова №1328) постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві, яка набрала законної сили 02.12.2022.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що до набрання чинності Постановою №1328 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Не зарахування періоду навчання і стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, навчаючись та працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки навчання та стаж набутий на території будь-якої з держав-учасниць, заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу, а тому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправно відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди навчання та роботи на території Республіки Казахстан: з 01.09.1977 по 26.06.1980, з 30.09.1980 по 20.12.1983, з 19.03.1984 по 31.12.1984, з 04.03.1985 по 03.05.1988, з 08.05.1988 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 20.04.1996, з 20.04.1996 по 10.10.1997 роки.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року по справі № 160/36040/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст складено 17.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров