Справа № 308/4316/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Іванова А.П., 
при секретарі судового засідання Боті О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Позика» Міньковська А.В. звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із останньої заборгованість за Кредитним договором № 93937702 від 06.12.2021 року у розмірі 23800 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2662.40 грн., а також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5500.00 грн.
Позовну заяву мотивує тим, що 06.12.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №93937702 про надання фінансового кредиту та останній перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000 грн.
Надалі, 01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» укладений Договір факторингу №01092025/1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №93937702 від 06.12.2021 року до ТОВ «Фінансова Компанія «Позика», яке набуло статус нового кредитора.
На підставі викладеного позивач просить стягнути із боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» заборгованість за вищевказаним Договором, що становить 23800 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; заборгованість за відсотками становить 16800 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0 грн.
Зауважує, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому у боржника утворилась заборгованість, яка становить 23800 грн., з огляду на вказане просить стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 23800 грн. та понесені судові витрати.
01.06.2026 відповідач подав письмові пояснення у справі, в яких заперечує проти позовних вимоги та просить зменшити розмір заборгованості до 8 890 грн, а витрати на правничу допомогу – до 2 000 грн. Позицію обґрунтовує відсутністю належних доказів переходу права вимоги та розміру заборгованості, частковим погашенням кредиту, а також тим, що нараховані відсотки є завищеними та не відповідають вимогам законодавства про споживче кредитування. Крім того, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу неспівмірними зі складністю справи та такими, що не підтверджені належними доказами.
Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому згідно прохальної частини позовної заяви просить у випадку неявки представника у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явились, проте подала письмові пояснення у справі від 01.06.2026 та заперечила проти позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 93937702.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Судом встановлено, що Договір № 93937702 від 06.12.2021 підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що надійшов на мобільний телефон відповідачки, що узгоджується із ст.ст. 3, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» та підтверджується п. 13.2. Договору, який регламентує, що договір підписується з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, використання якого допускає Закон України "Про електронну комерцію".
Пунктом 3.1 Договору визначено, що за цим Договором Товариство надає Кредит Клієнту у розмірі 7 000 грн 00 коп., зі сплатою процентів за процентною ставкою, що визначається у графіку відповідно до п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити передбачені цим Договором проценти у строки та на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п. 3.2. Договору Графік (порядок та умови надання кредиту). За користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3 %. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього Договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою Клієнта. 
При цьому, Клієнт може скористуватись Пільговим періодом та отримати пільгову процентну ставку (знижку) на умовах, визначених в п. п. 3.2.1, 3.2.2. п. 3.2. цього Договору: Згідно п. 3.2.1. та п. 3.2. Договору строк кредитування передбачає пільговий період тривалістю 30 календарних днів з 06.12.2021 по 05.01.2022, протягом якого застосовується пільгова процентна ставка у розмірі 2%. Згідно з п. 3.2.2 та п. 3.2 Договору стандартний період становить 60 календарних днів з 06.01.2022 по 06.03.2022, протягом якого застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 3%.
Пунктом 3.3. Договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення Кредиту, передбаченого п. 4.2 цього Договору, Клієнт зобов`язується сплатити штрафні санкції, у вигляді нарахування штрафу в розмірі 0 відсотків за кожен наступний день після останнього дня строку кредитування, визначеного п.4.2. цього Договору від суми залишку Кредиту (далі за текстом – «штрафні санкції»), але в будь-якому разі не більше ніж 50 відсотків від суми наданого Кредиту та нарахованих відсотків разом.
Відповідно до вимог п.5.1. Договору клієнт зобов`язаний сплачувати Товариству проценти за користування Кредитом, за процентною ставкою, зазначеній у пунктах 3.1, 3.2 цього Договору, але з урахуванням положень, передбачених пунктом 3.2. Договору.
Судом встановлено, що 01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» укладений Договір факторингу №01092025/1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 93937702 від 06.12.2021 року до ТОВ «Фінансова Компанія «Позика», яке набуло статус нового кредитора, що підтверджується: копією договору факторингу № 01092025/1 від 01 вересня 2025 року разом із затвердженими шаблонами; витягом із реєстру прав вимоги до договору факторингу № 01092025/1 від 01 вересня 2025 року з інформацією про відповідача; копією платіжної інструкції № 6054383 від 02 вересня 2025 року з призначенням платежу: «Оплата суми фінансування згідно з Договором факторингу № 01092025/01 від 01 вересня 2025 року. Без ПДВ»; копією акту приймання - передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № 01092025/01 від 01 вересня 2025 року.
Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 93937702 від 06.12.2021.
З`ясовано, що загальний розмір заборгованості за Договором №93937702 від 06.12.2021 становить 23800 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; заборгованість за відсотками становить 16800 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0 грн.
З огляду на вищевказане, спірні правовідносини підлягають врегулюванню нормами Цивільного кодексу України, які регулюють порядок укладення, виконання та припинення зобов`язань, що виникають у зв`язку з отриманням кредитних коштів та їх поверненням.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти за Договором № 93937702 від 06.12.2021 в добровільному порядку не повернуті, беручи до уваги, що договір є дійсним, відповідачка користувалася кредитними коштами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за вказаним договором.
Судом також встановлено наступне.
Заборгованість відповідача за кредитом (основною сумою боргу) становить за договором про надання кредиту № 93937702 від 06.12.2021 в розмірі 7 000, 00 грн., при цьому, заборгованість за відсотками позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» просить стягнути у розмірі 16 800, 00 грн., який у 2,4 рази перевищує розмір боргу.
Суд вважає, що нарахована позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» сума по відсоткам за користуванням кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в електронному договорі таких високих розмірів відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасниками яких є відповідач ОСОБА_1 як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимоги позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» про стягнення вищевказаної суми заборгованості за відсотками, є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача ОСОБА_1 та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Позика», а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача ОСОБА_1 як споживача надмірну грошову суму відсотків, спотворює її дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача як боржника виконувати основні грошові зобов`язання, при цьому суд висновує, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування даним кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, відтак, такі підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 , оскільки знайшли своє реальне відображення у договорі.
При вирішенні питання щодо стягнення відсотків по вищевказаному кредиту, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаними зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру, що складатиме 100% від суми заборгованості за тілом кредиту (основною сумою боргу). На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин, враховуючи знецінення валюти гривні та велику інфляцію в Україні.
Враховуючи наявність у відповідача непогашеної заборгованості за договором №93937702 від 06.12.2021, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» частково, а саме: стягнути заборгованість за договором №93937702, у розмірі 14 000 грн., з яких: 7 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 7 000 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Судом досліджено власний розрахунок заборгованості відповідача, відповідно до якого остаточна сума до сплати становить 8 890,00 грн, а саме: 7 000 грн — тіло кредиту, 6 300 грн — відсотки за 90 днів користування кредитом із розрахунку 1 % на день, за вирахуванням 4 410 грн сплачених коштів (7 000 грн + 6 300 грн – 4 410 грн = 8 890 грн).
У той же час, суд критично оцінює наведений відповідачем власний розрахунок заборгованості. При цьому слід врахувати, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 93937702 вбачається, що суми платежів у розмірі 4 200 грн, сплачені 01.05.2022, та 210 грн, сплачені 06.01.2022 уже були враховані під час формування заборгованості як списані (погашені) суми. Відтак їх повторне віднімання при здійсненні відповідачем власного розрахунку призводить до подвійного врахування зазначених платежів та викривляє фактичний розмір заборгованості.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 2 - 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У пунктах 47 та 48 постанови Пленуму «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані наступні документи: Договір №39493634/03 від 02.01.2026 про надання правничої допомоги, укладений ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» та ФОП ОСОБА_2 ; Додаткова угода №93937702 до Договору №39493634/03 від 02.01.2026 про надання правничої допомоги; Акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026; детальний опис робіт, виконаних ФОП ОСОБА_2 , необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» щодо стягнення кредитної заборгованості, загальна сума – 5 500 грн.
В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн. було сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 5 500,00 грн., пов`язаних з правничою допомогою, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (58,82%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі (2 662, 40 грн.? 58,82%)1566 (одна тисяча п`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ФК «Позика» (ЄДРПОУ: 39493634, адреса для листування: 07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; IBAN: НОМЕР_2 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) заборгованість за Кредитним договором № 93937702 від 06.12.2021 року у розмірі 14 000 грн., з яких: 7 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 7 000 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ФК «Позика» (ЄДРПОУ: 39493634, адреса для листування: 07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; IBAN: НОМЕР_2 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) суму сплаченого судового збору в розмірі 1566 (одна тисяча п`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду А.П. Іванов