ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2181/25
2/0187/178/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2026 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Неймак М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
В С Т А Н О В И В:
18.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, в якій позивач просить суд визнати за ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину житлового будинку під АДРЕСА_1 загальною площею 32,7 м.кв., житловою площею 14,6 м.кв. за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно договору дарування, ВВТ № 460993, реєстр № 4041, 27.12.2004 року, посвідченого Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою позивачу на праві спільної часткової власності належить частина житлового будинку під АДРЕСА_1 загальна площа будинку 32,7 м.кв, житлова площа 14,6 м.кв.
Згідно довідки № 892 від 16.12.2025 виданої Петриківською селищною радою, на підставі рішення від 22.02.2024 року № 679-22/VIII «Про перейменування вулиць на території Петриківської селищної ради», в селищі Курилівка Дніпровського району Дніпропетровської області відбулися зміни в назвах вулиць: вул. Першотравнева перейменовано на вул. Травнева.
Згідно витягу з рішення № 95 від 19 серпня 2004 року Виконавчого Комітету Курилівської селищної ради було проведено впорядкування нумерації житлових будинків, які належать на праві особистої власності громадян, зараз його будинок АДРЕСА_2 має АДРЕСА_1 .
Інша 1/2 частина будинку належить ОСОБА_3 згідно дублікату свідоцтва про право на спадщину, реєстр № 155, 21.01.1994 року, виданого Петриківською державною нотаріальною конторою 28.11.2003 року, реєстр № 3254, відомості щодо власника цієї частини він дізнався з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.12.2025 року.
В будинку з 2003 року зареєстрований він один, проживає постійно в будинку разом зі своєю сім`єю. Зазначає, що від того часу він добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Заборгованості по сплаті земельного податку та комунальних послуг не має, проводить ремонтно-відновлювальні роботи для підтримання житлового будинку та господарських будівель за власні кошти. Хто є власником (власниками) іншої частини будинку він не знав, на 2003 рік будинок перебував в стані потреби в ремонті, підключення газу та світла.
Вказує, що йому відомо, що ОСОБА_3 ніколи у будинку не проживала, ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_4 померла, свідоцтва про її смерть він не має.
Хто після смерті ОСОБА_3 прийняв спадщину за законом або за заповітом йому не відомо.
Відповідачка - ОСОБА_2 є єдиною донькою ОСОБА_3 , яка є зареєстрованою в АДРЕСА_3 .
З 2008 року відповідачка в будинку не проживала та не була в ньому зареєстрованою. Зі слів сусідів відповідачки за місцем її реєстрації остання тривалий час не проживає, виїхала до дітей до російської федерації' на постійне місце проживання. З часу смерті її матері відповідачка до будинку не вселялася, її майна в будинку не має.
З 2008 року (з часу смерті ОСОБА_3 ) ніхто не претендував на будинок та не проявляв себе як власник. Перешкод в користуванні будинком він нікому не чинив, заяв та скарг щодо перешкоджань у проживанні в будинку не надходило.
Позивач стверджує, що іншого майна у своїй власності не має, в приватизації державного майна не брав участі. Будинок в якому він та його сім`я проживають постійно є їхнім єдиним місцем проживання на протязі тривалого часу. Позивач за власний рахунок в 2007 році провів в будинок газ. Комунальні витрати несе один, боргів не має, обробляє земельну ділянку.
Ухвалою судді від 30.12.2025 відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 за клопотанням позивача витребувано від Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (ЄДРПОУ 02890995, адреса: 51931, м. Кам`янське, вул. Медична, буд. 3), завірені копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Витребувана інформація надійшла до суду 18.02.2026.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

На зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 30.12.2025 та судову повістку.
Відповідачка в судові засідання не з`явилася. Про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано.
У відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи.
Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Як передбачено ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За загальним правилом (частина 1статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що позивач по справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 01.07.2008 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України із зазначенням місця реєстрації. (а.с. 6)
Згідно договору дарування, ВВТ № 460993, реєстр № 4041, 27.12.2004 року, посвідченого Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою позивачу на праві спільної часткової власності належить частина житлового будинку під АДРЕСА_1 загальна площа будинку 32,7 м.кв., житлова площа 14,6 м.кв. (а.с. 13) 

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 456509560 від 15.12.2025 власником 1/2 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 на підставі договору дарування, частина будинку за цією адресою належить ОСОБА_3 . (а.с. 12)
Згідно витягу з рішення № 95 від 19 серпня 2004 року Виконавчого Комітету Курилівської селищної ради «Про впорядкування нумерації житлових будинків по АДРЕСА_1 , вирішено з метою впорядкування нумерації житлових будинків, які належать на праві особистої власності громадянам, будинок ОСОБА_1 впорядковано з № 5 на новий № НОМЕР_1 . (а.с. 30)
Згідно довідки № 892 від 16.12.2025 виданої Петриківською селищною радою, на підставі рішення від 22.02.2024 року № 679-22/VIII «Про перейменування вулиць на території Петриківської селищної ради», в селищі Курилівка Дніпровського району Дніпропетровської області відбулися зміни в назвах АДРЕСА_4 . (а.с. 31)
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок від 20.12.2004, що за адресою: АДРЕСА_1 , він належить на праві приватної власності у розмірі частки – ОСОБА_3 , у розмірі частки – ОСОБА_1 . (а.с. 15-16)
Згідно Звіту про оцінку майна, а саме житлового будинку, загальною площею 32,7 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартість даного житлового будинку становить 248 600,00 грн., частка вартості 124 000,00 грн. (а.с. 8-9)
16.06.2017 рішенням Курилівської селищної ради за №307-18/VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та надання її у власність» вирішено: 1. технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки затвердити; 2. передати у спільну часткову власність земельну ділянку з кадастровим номером 1223756800:02:014:0126 площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (02.01), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови: 1/2 - гр. ОСОБА_1 ; 1/2 - не визначено; 3. зобов`язати гр. ОСОБА_1 використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, суворо дотримуватися вимог земельного законодавства України, 4. Гр. ОСОБА_1 звернутись до суб`єкта державної реєстрації прав для проведення реєстрації права власності згідно чинного законодавства; 5. покласти на гр. ОСОБА_1 відповідальність за збереження межових знаків на земельній ділянці. (а.с. 24)
Відповідно до Акту Петриківської селищної ради від 12.12.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , не зареєстрована і не проживає. (а.с. 19)
Також позивачем надано квитанції за здійснення газифікації будинку за адресою: АДРЕСА_2 , акт прийомки виконаних робіт та квитанції на підтвердження оплати ним послуг електричну за енергію.(а.с. 17-18, 25-29)
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 211/2008, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини до Першої Дніпродзержинської нотаріальної контори звернулась донька ОСОБА_5 – ОСОБА_6 .
Свідки ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен окремо в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 з 2005 року проживає в будинку за адресою: буд. АДРЕСА_1 . Проживає там один, інших користувачів будинком немає. ОСОБА_1 одноособово здійснює догляд за домоволодінням. 

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном.
Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.
У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Частинами першою, третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Положеннями ст. 367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. 
Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Як встановлено в судовому засіданні позивач на підставі договору дарування частини житлового будинку набув право на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Інша частину житлового будинку є власністю спадкоємців померлої ОСОБА_3 , згідно даних спадкової справи, відповідача ОСОБА_2 . Частки співвласників на даний час не виділені в натурі і частка в такому майні позивача не визначена.
Таким чином, лише після поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на це майно припиняється і співвласники, які набули у вчасність належну їм частку в майні набудуть права володіння на чітковизначене майно.
Отже, без виділення в натурі частки позивача в спірному домоволодінні неможливо стверджувати про його добросовісне, безтитульне володіння іншою часткою, тобто, майном відповідача, оскільки предмет такого володіння не набув реальних, чітковизначених рис.
В даному контексті слід зазначити, що володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому випадку володілець володіє майном не як власник.
Крім того, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Дані обставини виключають можливість застосування у даному випадку положень статті 344 ЦК України. У цій справі не йдеться про безтитульне володіння майном.
Позивачем не доведено всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, тому він не є добросовісним набувачем спірного будинку, а відкритість і безперервність користування майном, яке не має чіткого визначення так як не виділене з спільної часткової власності не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити сторін:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 );
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Суддя:	  	В. О. Говоруха