ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" червня 2026 р.	 	Справа № 916/3786/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Роздільнянської окружної прокуратури (67400, Одеська область, м. Роздільна, вул. Ярослава Мудрого, 8, код ЄДРПОУ 0352855233) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 40477150) в особі Національної служби здоров`я України (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 19, код ЄДРПОУ 42032422),
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “АСКО ФАРМ” (14001, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 59/2, код ЄДРПОУ 37886989),
до відповідача-2: Комунального некомерційного підприємства “Великомихайлівська багатопрофільна лікарня” Великомихайлівської селищної ради Одеської області (67100, Одеська область, Роздільнянський район, смт. Велика Михайлівка, вул. Центральна, 248, код ЄДРПОУ 01998727), 
про визнання недійсним пункту договору та стягнення 148783,17 грн.
За участю представників сторін:
від прокуратури – прокурор Ейсмонт І.С.;
від Південного офісу Держаудитслужби – не з`явився;
від Національної служби здоров`я України – не з`явився;
від відповідача-1 – не з`явився;
від відповідача-2 – адвокат Поперечний Д.І., ордер серія ВН № 1614741 від 24.10.2025.
Обставини справи.
Роздільнянська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Національної служби здоров`я України звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “АСКО ФАРМ” та Комунального некомерційного підприємства “Великомихайлівська багатопрофільна лікарня” Великомихайлівської селищної ради Одеської області, в якій просить:
- Визнати недійсним п. 2.2. договору № 435/24 про закупівлю товарів від 15.05.2024, укладений між Комунальним некомерційним підприємством “Великомихайлівська багатопрофільна лікарня” Великомихайлівської селищної ради Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю “АСКО ФАРМ” в частині включення податку на додану вартість до ціни системи ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектованої ультразвуковими датчиками L12-3E, C5-1E, SP5-1E та аксесуарами у розмірі 148 783,17грн;
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АСКО ФАРМ” в дохід Державного бюджету України безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти у сумі 148783,17 грн.
В обґрунтування позовних вимог Роздільнянська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Національної служби здоров`я України посилається на те, що в період дії положень пп. 2 п. 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, операція з постачання системи ультразвукової діагностичної до Покупця повинна була здійснюватися без сплати ПДВ.
Розпорядженням керівника апарату Господарському суді Одеської області від 23.10.2025 № 220, відповідно до статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 21.10.2025 № 2163/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку", на виконання пункту 10.6.4. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів від 20.03.2025 № 17-01/2025, з метою дотримання строків визначених ГПК України, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 916/3786/25, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенка С.В.
Ухвалою суду від 28.10.2025 прийнято справу № 916/3786/25 до провадження судді Нікітенка С.В. у порядку загального позовного провадження. Постановлено розгляд справи почати спочатку та призначено підготовче засідання у справі на 25.11.2025 об 11:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 25.11.2025 об 11:00 год.
10 листопада 2025 року до суду від відповідач-2 у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 повністю заперечує проти позовних вимог прокурора. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач-2 зазначає, що ключовим моментом у звільненні від оподаткування ПДВ є мета використання медичних виробів, а саме: для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Тобто заклад охорони здоров`я може надавати медичну допомогу будь-яким категоріям населення, але від оподаткування ПДВ звільняються операції з постачання медичних виробів, що призначені виключно для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту тендерної документації, проєкту договору та самого Договору не вбачається, що відповідний товар було придбано виключно для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
КНП “Великомихайлівська багатопрофільна лікарня” Великомихайлівської селищної ради Одеської області не має окремих програм, які забезпечують доступність медичних послуг (лікування, медична реабілітація, тощо) для осіб, які зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, але медичні послуги надаються усім категоріям населення, які звертаються до медичного закладу
Система ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектована ультразвуковими датчиками L12-3E, C5-1E, SP5-1E та аксесуарами, придбана за договором № 435/24 від 15 травня 2024 року використовується для усіх категорій населення, які звертаються до медичного закладу. Ця система використовується та в подальшому планується використовуватись для усіх категорій населення, які звертаються до медичного закладу.
Таким чином, відсутні підстави для звільнення від оподаткування ПДВ відповідної операції з постачання відповідного медичного виробу КНП “Великомихайлівська багатопрофільна лікарня”.
Вказаний відзив відповідача-2 на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
20 листопада 2025 року до суду від Роздільнянської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор зазначає, що строк на подання відповідачем-2 відзиву на позовну заяву спливає 04.10.2025. Проте відзив на позовну заяву з заявою про поновлення процесуального строку відповідачем-2 сформовано в системі "Електронний суд" 10.11.2025 та зареєстровано судом 10.11.2025. Відповідач-2 із заявою про продовження процесуальних строків до їх спливу, та до даного часу, до суду не звертався. На підставі викладеного, прокурор просить відзив відповідача-2, поданий від 10.11.2025 у справі № 916/3786/25 залишити без розгляду.
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 25.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/3786/25. Призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2025 о 15:20 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 23.12.2025 о 15:20 год.
23 грудня 2025 року до суду від відповідача-2 надійшла заява з додатком.
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
23 грудня 2025 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 23.12.2025 постановлено здійснити розгляд справи № 916/3786/25 по суті впродовж розумного строку. Призначено судове засідання у справі на 05.02.2026 о 14:10 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 05.02.2026 о 14:10 год.
У судовому засіданні 05.02.2026 суд оголосив перерву в засіданні суду до 11:30 год. 12.03.2026.
11 березня 2026 року до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
12 березня 2026 року до суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі.
Вказані додаткові пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
12 березня 2026 року до суду від відповідача-2 надійшла заява про залишення позову без розгляду, в якій заявник просить суд залишити без розгляду позов у справі № 916/3786/25 у зв`язку із відсутності права на звернення до суду з таким предметом позову та поданням позовної заяви суб`єктом, який не має процесуальної дієздатності.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
12 березня 2026 року до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про залучення третьої особи, в якій заявник на підставі ст. 50 ГПК України просить суд залучити Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (код ЄДРПОУ 43142370) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 12.03.2026 суд протокольною ухвалою відклав судове засідання у справі на 15:40 год. 09.04.2026.
18 березня 2026 року до суду від Роздільнянської окружної прокуратури надійшли заперечення на заяву відповідача-2 про залишення позову без розгляду.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
23 березня 2026 року до суду від Роздільнянської окружної прокуратури надійшли заперечення на долучення до матеріалів справи документів.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
23 березня 2026 року до суду від Роздільнянської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання відповідача-2 про залучення 3-ої особи.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
02 квітня 2026 року до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач-2 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України просить суд зупинити провадження у справі № 916/5380/25 до формування правової позиції Верховним Судом у справі № 440/3778/24.
В обґрунтування вказаного клопотання відповідач-2 зазначає, що Верховний Суд у справі № 440/3778/24 планує сформувати новий правовий висновок щодо належного позивача у справах про застосування пільги за п.2 п.32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового Кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1447 "Про затвердження переліків лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану". 
Вказане клопотання відповідача-2 суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 09.04.2026 суд протокольною ухвалою залишив без розгляду додаткові пояснення відповідача-2 (вх. № 8787/26 від 12.03.2026), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Суд також зазначає, що відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд звертає увагу, що відповідачем-2 у поясненнях не наведено жодних обґрунтувань щодо поважності причин пропуску строку подання цих пояснень, а також і не заявлено про поновлення пропущеного процесуального строку на подання пояснень.
З урахуванням викладеного, пояснення відповідача-2 (вх. № 8787/26 від 12.03.2026) залишено судом без розгляду.
У судовому засіданні 09.04.2026 суд протокольною ухвалою відмовив відповідачу-2 (вх. № 8793/26 від 12.03.2026) у задоволенні клопотання про залучення третьої особи, оскільки відповідно до статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
Враховуючи, що підготовче провадження у справі № 916/3786/25 закрито, суд відмовив відповідачу-2 у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.
У судовому засіданні 09.04.2026 суд протокольною ухвалою відмовив відповідачу-2 у задоволенні заяви (вх. № 8791/26 від 12.03.2026) про залишення позову без розгляду.
Щодо заяви відповідача-2 про залишення позову без розгляду, то суд відмовляючи у задоволенні вказаної заяви виходив з того, що прокурору звертаючись з позовною заявою до суду для захисту інтересів держави достатньо дотримуватись приписів ст. 23 ЗУ „Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім для підтвердження підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим
Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій в цій справі стала усвідомлена пасивна поведінка уповноважених органів щодо захисту порушених інтересів держави.
У судовому засіданні 09.04.2026 суд протокольною ухвалою відклав судове засідання у справі на 11:30 год. 07.05.2026.
10 квітня 2026 року до суду від Роздільнянської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
07 травня 2026 року до суду від відповідача-2 надійшла заява.
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
07 травня 2026 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 07.05.2026 призначено розгляд справи № 916/3786/25 в судовому засіданні на 04.06.2026 о 14:10 год.
Представники позивачів та відповідача-1 у судове засідання 04.06.2026 не з`явились. 
У судовому засіданні 04.06.2026 суд протокольною ухвалою відмовив відповідачу-2 у задоволенні клопотання (вх. № 11411/26 від 02.04.2026) про зупинення провадження у справі № 916/3786/25.
Щодо клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі № 916/3786/25, то суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-31 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.03.2025 у справі № 910/13175/23 щодо застосування ч. 3 ст. 195 ГПК України відзначила, що з огляду на норми ч. 1 ст. 177, ст. 181, частин 1, 2 ст. 182 ГПК України, лише у загальному позовному провадженні здійснення підготовчих дій до розгляду справи по суті виділено в окрему стадію і містить перелік питань, які має з`ясувати суд до того, як приступить безпосередньо до розгляду справи по суті. Оскільки ч. 3 ст. 195 ГПК України встановлює обмеження переліку підстав, з яких суд має право або зобов`язаний зупинити провадження у справі, і такі обмеження встановлені саме для стадії розгляду справи по суті, то ця норма підлягає застосуванню лише у разі розгляду справи в порядку загального позовного провадження судом першої інстанції.
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції не наділений правом зупиняти провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України під час розгляду справи по суті.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України під час розгляду справи по суті.
Прокурор у судовому засіданні 04.06.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи. 
Представник відповідача-2 у судовому засіданні 04.06.2026 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які викладені у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні 04.06.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено присутніх учасників справи про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що Роздільнянськю окружною прокуратурою за результатами опрацювання даних оприлюднених на веб-порталі "Рrozorrо публічні закупівлі" (посилання https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-04-29-011375-a встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство "Великомихайлівська багатопрофільна лікарня" Великомихайлівської селищної ради Одеської області (надалі – покупець, КНП "Великомихайлівська БПЛ" або відповідач-2) (код ЄДРПОУ 01998727) проведено відкриті торги з особливостями, за результатами яких з Товариство з обмеженою відповідальністю "АСКО ФАРМ" (надалі – постачальник, ТОВ "АСКО ФАРМ", або відповідач-1) (код ЄДРПОУ 37886989) 15.05.2024 укладено договір № 435/24 про закупівлю товарів (надалі - Договір) на суму 2247257,00 грн, у тому числі ПДВ в сумі 148783,17 грн.
Джерело фінансування – власні кошти КНП "Великомихайлівська БПЛ", а саме кошти Національної служби здоров`я України.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 11.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю систему ультразвукову діагностичну (НК 024:2023:40761 Загальноприйнята ультразвукова система візуалізації), ДК 021:2015-33110000-4 Візуалізаційне обладнання для потреб медицини, стоматології та ветеринарної медицини (далі товар), а Покупець – прийняти і оплатити товар, який постачається згідно умов Договору.
Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається специфікацією, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Невід`ємною частиною цього Договору є додатки до договору є Додаток № 1 (Специфікація).
Згідно Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору постачальник передає: 
1. Систему ультразвукову діагностичну DC-70 укомплектовану ультразвуковими датчиками L12-3E, С5-1E, SP5-1E та аксесуарами в кількості 1 шт., ціна за одиницю без ПДВ – 2125473,83 грн, а ціна за одиницю з ПДВ – 2274257,00 грн.
За змістом п. 2.1. Договору ціни на товар встановлюються в національній валюті України з урахуванням податків і зборів, що сплачуються або мають бути сплачені, витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, зберігання, запуск обладнання та навчання персоналу, усіх інших витрат.
Пунктом 2.2. Договору встановлено, що ціна договору становить 2274257,00 грн, у т.ч. ПДВ – 148783,17 грн.
Відповідно до п. 3.1. Договору оплата за товар, який надано Постачальником, здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника за фактом поставки після пред`явлення належним чином оформлених документів (видаткових накладних, рахунків, актів тощо) протягом 10 робочих днів з дати прийняття товару Покупцем.
Згідно з п. 4.4. Договору приймання-передача Товару по кількості та асортименту проводиться Покупцем (або його представником) в день приймання, що підтверджується підписанням матеріально-відповідальними особами Постачальника та Покупця видаткової накладної.
Зобов`язання вважаються виконаними у повному обсязі з моменту поставки, установки та навчання спеціалістів Покупця методам роботи з медичним обладнанням у місці експлуатації відповідно, що засвідчується Актом приймання передачі Товару, Актом приймання-передачі виконаних робіт по введенню Товару в експлуатацію та Актом здачі-прийняття робіт по навчанню спеціалістів, підписаних уповноваженими особами Постачальника та Покупця (п. 4.7. Договору).
Згідно видаткової накладної № РН-0000022, акту прийому-передачі, акту введення в експлуатацію та навчання персоналу методам роботи на поставленому обладнанні від 16.05.2024, КНП "Великомихайлівська БПЛ" отримала систему ультразвукову діагностичну DC-70 укомплектовану ультразвуковими датчиками L12-3E, С5-1E, SP5 1E та аксесуарами.
Договір про закупівлю вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до 31.12.2024 (п. 8.1. Договору).
У подальшому між сторонами проведено розрахунок по Договору. Згідно платіжної інструкції № 1506 від 21.05.2024 КНП "Великомихайлівська БПЛ" сплачено грошові кошти в сумі 2274257,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 148783,17 грн ТОВ "АСКО ФАРМ" за поставку вищевказаного товару.
Прокурор вважає, що положення п. 2.2. Договору суперечать підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в частині включення ПДВ до ціни системи ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектованої ультразвуковими датчиками L12-3E, С5-1E, SP5-1E та аксесуарами.
Відтак, наявні підстави для визнання недійсним п. 2.2. Договору в частині включення ПДВ до ціни системи ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектованої ультразвуковими датчиками L12-3E, С5-1E, SP5-1E та аксесуарами, а безпідставно сплачені кошти в якості податку на додану вартість мають бути повернуті до Державного бюджету України.
Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Роздільнянської окружної прокуратури не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.
Статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру? здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру? наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
При цьому обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру?, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття “інтереси держави”, визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття “інтереси держави” має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України “Про прокуратуру.
З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. 3, ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру?).
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
“Нездійснення захисту? виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
“Здійснення захисту неналежним чином? виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
“Неналежність? захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Сама по собі обставина не звернення позивача/позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом/органами своїх функцій із захисту інтересів держави.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права? передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
При цьому, на сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.
Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Господарський суд звертає увагу на те, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру? прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:
“Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру?, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру?, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Як слідує з матеріалів справи, листом № 62-4458вих-24 від 09.12.2024 Роздільнянська окружна прокуратура повідомила Національну службу здоров`я України про порушення інтересів держави під час закупівлі, яка профінансована за рахунок бюджетних коштів, КНП "Великомихайлівська БПЛ" системи ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектованої ультразвуковими датчиками L12-3E, C5-1E, SP5-1E та аксесуарами за наслідками укладеного Договору з ТОВ "АСКО ФАРМ".
Крім того, у вказаному листі окружної прокуратури, з метою захисту інтересів держави, запропоновано Національній службі здоров`я України повідомити про вжиті заходи, у тому числі в судовому порядку заходами претензійно-позовного характеру.
Також, Роздільнянською окружною прокуратурою листом № 62-4457вих-24 від 09.12.2024 повідомлено Південний офіс Держаудитслужби про порушення інтересів держави під час закупівлі, яка профінансована за рахунок бюджетних коштів, КНП "Великомихайлівська БПЛ" системи ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектованої ультразвуковими датчиками L12-3E, C5-1E, SP5-1E та аксесуарами за наслідками укладеного Договору з ТОВ "АСКО ФАРМ".
Листом від 03.01.2025 за № 151531-17/47-2025 Південний офіс Держаудитслужби повідомив прокуратуру, що перевірка фактів не проводилась та, відповідно, не вживались заходи щодо усунення порушень, у тому числі в судовому порядку. Також поінформовано, що викладені у листі факти будуть враховані Південним офісом Держаудитслужби під час проведення чергових заходів державного фінансового контролю у замовника.
Отже, з боку органу уповноваженого державою на захист її інтересів (Національна служба здоров`я України та Південним офісом Держаудитслужби), допущено нездійснення відповідного захисту – не пред`явлено до суду позов про визнання недійсним п. 2.2. Договору в частині включення ПДВ до ціни системи ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектованої ультразвуковими датчиками L12-3E, C5-1E, SP5-1E та аксесуарами і стягнення грошових коштів до Державного бюджету.
Так, на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру? Роздільнянська окружна прокуратура направила Національній службі здоров`я України та Південному офісу Держаудитслужби письмові повідомлення № 62-3471вих-25, № 62-3472вих-25 від 08.09.2025 про намір звернутися до господарського суду в їх інтересах з даним позовом та здійснення представництва прокуратурою інтересів держави у даній справі
З огляду на зазначене, господарський суд доходить висновку про наявність підстав представництва прокурором інтересів держави у справі № 916/3786/25 та дотримання ним вимог ст. 23 Закону України “Про прокуратуру.
Щодо суті спору.
У цій справі спір виник з приводу погодження відповідачами при укладенні Договору про закупівлю товарів № 435/24 від 15.05.2024 ціни товару – систему ультразвукову діагностичну, ДК 021:2015-33110000-4 Візуалізаційне обладнання для потреб медицини, стоматології та ветеринарної медицини, яка містить у собі ПДВ у розмірі 148783,17 грн, оскільки на думку прокурора це суперечить вимогам підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.
Проаналізувавши зміст Договору про закупівлю товарів № 435/24 від 15.05.2024 суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX Податкового кодексу України.
За змістом підпунктів а) і б) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
За своєю правовою суттю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем товару (замовником послуг).
Пунктами 30.1-30.2, 30.9 статті 30 Податкового кодексу України визначено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Податкова пільга надається шляхом:
а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;
б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;
в) встановлення зниженої ставки податку та збору;
г) звільнення від сплати податку та збору.
Відповідно до підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: лікарських засобів та медичних виробів відповідно до підпункту "в" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, що призначені для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної норми свідчить, що операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України за наявності одночасно таких трьох умов:
1) медичні вироби постачаються для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації;
2) медичні вироби призначені для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я;
3) медичні вироби входять до переліку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме - Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1447 (надалі - Перелік).
У разі відсутності однієї із зазначених умов вказані операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
Судом встановлено, що зі змісту Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1447 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 5 січня 2024 року № 9), вбачається, що товар, який є предметом Договору, підпадає під категорію медичних виробів які можуть бути звільнені від оподаткування податком на додану вартість.
Таким чином, важливою умовою у звільненні від оподаткування ПДВ є мета використання медичних виробів, а саме: для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Тобто заклад охорони здоров`я може надавати медичну допомогу будь-яким категоріям населення, але від оподаткування ПДВ звільняються операції з постачання медичних виробів, що призначені виключно для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Отже, для встановлення факту протиправного включення ПДВ у вартість товару прокурор повинен довести, що товар призначався для використання з метою, прямо визначеною у підпункті 2) пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України.
Висновок щодо застосування підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України до операцій з придбання на митній території України медичних виробів було сформовано Верховним Судом у постановах від 18.11.2025 у справі № 910/4313/25 та від 09.04.2026 у справі № 916/2613/25, які прийняті у подібних правовідносинах.
У даній справі, зі змісту тендерної документації, проекту договору та самого Договору не вбачається, що відповідний товар було придбано виключно для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Суд погоджується з доводами відповідача-2, що КНП "Великомихайлівська БПЛ" не має окремих програм, які забезпечують доступність медичних послуг (лікування, медична реабілітація, тощо) для осіб, які зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, але медичні послуги надаються усім категоріям населення, які звертаються до медичного закладу.
Система ультразвукової діагностичної DC-70 укомплектована ультразвуковими датчиками L12-3E, C5-1E, SP5-1E та аксесуарами, придбана за договором № 435/24 від 15.05.2024 використовується для усіх категорій населення, які звертаються до медичного закладу. Ця система використовується та в подальшому планується використовуватись для усіх категорій населення, які звертаються до медичного закладу.
Відповідно до листа від 14.07.2025 № 9745/2/01-46/9274/2-25 (т.1, а.с. 55), Одеська обласна державна (військова) адміністрація зазначає, що за офіційною інформацією КНП "Великомихайлівська БПЛ", у закладі протягом 2023-2025 років проходили стаціонарне лікування 425 фізичних осіб, які у період проведення антитерористичної операції (АТО), здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі й стримування збройної агресії РФ, запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, зокрема: у 2023 році 173 особи, у 2024 році - 168 осіб, у 2025 році - 84 особи. КНП "Великомихайлівська БПЛ" включено до переліку закладів охорони здоров`я, що мають право надавати медичну допомогу військовослужбовцям, проте заклад не є профільним лікувальним закладом для військових. Закуплене медичне обладнання не відноситься до профілю лікування військовослужбовців, а також не внесене до Переліку № 1447.
Крім того, згідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 за № 379, на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2024 за № 64/2022 та враховуючи оперативну ситуацію з надходження поранених на території країни визначено організацію роботи всіх закладів охорони здоров`я, які перебувають в сфері управління, для забезпечення безвідмовного надання медичної допомоги усім постраждалим та пораненим.
Таким чином, відповідач-2 не має права відмовляти у наданні медичних послуг особам, які у період проведення антитерористичної операції (АТО), здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі й стримування збройної агресії РФ, запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, оскільки відповідач-2 зобов`язаний це робити.
Крім того, відповідно до листа № 45835/6/15-32-04-05-06 від 31.10.2025 (т. 1 а.с. 136-137), Головне управління ДПС в Одеській області зазначило, що з урахуванням інформації, викладеної у зверненні, придбане медичне обладнання не використовується у відповідних заходах, визначених у пункті 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ, отже до операцій із постачання товару, який є предметом Договору не може бути застосований режим звільнення від оподаткування ПДВ, встановлений підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ.
Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у справі № 910/4313/25 дійшов висновку про те, що аналіз підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України свідчить, що операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України за наявності одночасно таких трьох умов:
1) медичні вироби постачаються для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації;
2) медичні вироби призначені для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я;
3) медичні вироби входять до переліку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме - Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 р. № 1447.
У разі відсутності однієї із зазначених умов вказані операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
У пункті 42 цієї постанови зазначено: «При цьому Суд зауважує, що визначальним для звільнення від оподаткування ПДВ за вказаною нормою є не лише категорія товарів та суб`єкт отримувача таких товарів, а й призначення товарів - надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я».
У зв`язку з чим визнав помилковими висновки суду апеляційної інстанції, який відхилив доводи відповідача про те, що необхідною умовою для застосування підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України є встановлення обставин здійснення закупівлі для визначеної у вказаному пункті мети.
Верховний Суд у пункті 51 цієї постанови виснував, що враховуючи положення підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, встановлення такої обставини, як призначення медичних засобів саме для надання медичної допомоги фізичним особам, які у зв`язку із здійсненням заходів із надання відсічі збройної агресії рф зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, є обов`язковою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість на підставі цієї норми.
Отже, суд вважає, що прокурор в цій справі не врахував, що однією з обов`язкових умов для звільнення від оподаткування податком на додану вартість на підставі підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України є встановлення певного призначення медичних засобів, а саме: надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Проаналізувавши наявні у справі докази, суд погоджується з доводами відповідача-2, що метою придбання обладнання було надання медичних послуг усім категоріям громадян без прив`язки до будь-якої окремої групи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність в цій справі підстав для звільнення предмета закупівлі за спірним Договором від оподаткування податком на додану вартість на підставі підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.
Таким чином, відсутні підстави для звільнення від оподаткування ПДВ відповідної операції з постачання відповідного медичного виробу КНП "Великомихайлівська БПЛ".
Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги прокурора про визнання недійсним п. 2.2. Договору № 435/24 про закупівлю товарів від 15.05.2024 та стягнення грошових коштів у розмірі 148783,17 грн в дохід держави.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У відповідності до приписів статі 129 ГПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на прокуратуру.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 16.06.2026.

Суддя Нікітенко С.В.